EURÓPAI SZÁMVEVŐSZÉK

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBURG

Tel. +352 4398-1

E-mail: eca-info@eca.europa.eu

Internet: http://eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

YouTube: EUAuditorsECA

Bővebb tájékoztatást az Európai Unióról az interneten talál (http://europa.eu).

Luxembourg: Az Európai Unió Kiadóhivatala, 2015

Print | ISBN 978-92-872-2444-6 | ISSN 1831-0893 | doi:10.2865/582642 | QJ-AB-15-006-HU-C
PDF | ISBN 978-92-872-2422-4 | ISSN 1977-5733 | doi:10.2865/273712 | QJ-AB-15-006-HU-N
EPUB | ISBN 978-92-872-2465-1 | ISSN 1977-5733 | doi:10.2865/45355 | QJ-AB-15-006-HU-E

© Európai Unió, 2015

A sokszorosítás a forrás megjelölésével megengedett.

Az 1. ábra bármilyen felhasználáshoz vagy reprodukciójához közvetlenül a szerző jog tulajdonosától kell engedélyt kérni.

HOGYAN JUTHAT HOZZÁ AZ EURÓPAI UNIÓ KIADVÁNYAIHOZ?

Ingyenes kiadványok:

•egy példány:
az EU Bookshopból (http://bookshop.europa.eu),

•több példány, valamint plakátok, térképek rendelése:
az Európai Unió képviseletein keresztül (http://ec.europa.eu/represent_hu.htm),
nem uniós országokban a küldöttségektől (http://eeas.europa.eu/delegations/index_hu.htm),
a Europe Direct szolgáltatáson keresztül (http://europa.eu/europedirect/index_hu.htm)
vagy a 00 800 6 7 8 9 10 11 telefonszám tárcsázásával (ingyenesen hívható az EU egész területéről) (*).

(*)A legtöbb hívás és a megadott információk ingyenesek (noha egyes mobiltelefon-szolgáltatókon keresztül, telefonfülkékből és hotelekből a számot csak díjfizetés ellenében lehet hívni).

Megvásárolható kiadványok:

•az EU Bookshopból (http://bookshop.europa.eu).

HU
2015

02 SZ.

Különjelentés

Uniós finanszírozású
települési
szennyvíztisztító telepek
a Duna-medencében:
a tagállamoknak
további segítségre van
szükségük az uniós
szennyvíz-politikai célok
eléréséhez

(az EUMSZ 287. cikke (4) bekezdésének második albekezdése alapján)

Az ellenőrző csoport

A számvevőszéki különjelentések egy adott költségvetési vagy irányítási területre vonatkozó teljesítmény- és szabályszerűségi ellenőrzések eredményeit mutatják be. Annak érdekében, hogy ellenőrzései maximális hatást érjenek el, feladatainak megválasztásakor és az ellenőrzés megtervezésekor a Számvevőszék tekintetbe veszi a teljesítmény-, illetve szabályszerűségi kockázatokat, az érintett bevétel vagy kiadás szintjét, a várható fejleményeket, valamint a politika és a nagyközönség érdeklődését.

Ezt a teljesítményellenőrzést az Henri Grethen számvevőszéki tag elnökölte II. Kamara végezte, amelynek szakterületei a strukturális politikák, a közlekedés és az energiaügy. Az ellenőrzést George Pufan számvevőszéki tag vezette, Patrick Weldon, kabinetfőnök; Mircea Radulescu, a kabinet attaséja; Alain Vansilliette, osztályvezető; Marion Colonerus, az ellenőrző csoport vezetője; Zuzana Gullova, Horvay-Kovács Attila, Jean-François Hynderick, Dana Moraru, Radka Papouskova, Tomasz Plebanowicz és Olivier Prigent, ellenőrök támogatásával.

Balról jobbra: Mircea Radulescu, Alain Vansilliette, Olivier Prigent, George Pufan, Zuzana Gullova, Patrick Weldon, Horvay-Kovács Attila és Tomasz Plebanowicz

Tartalomjegyzék

Glosszárium

Összefoglaló

Bevezetés

Háttér-információk

A szennyvíz-infrastruktúra uniós társfinanszírozása

Az ellenőrzés hatóköre és módszere

Észrevételek

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv határidőinek betartása

A tagállamok általában betartották a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben a szennyvízgyűjtésre nézve meghatározott határidőket, de a szennyvízkezelésre nézve meghatározottakat nem

A Bizottság csak részinformációkkal bír a 2000 LE alatti agglomerációk helyzetéről

A Bizottság a négy felkeresett tagállam közül háromban figyelemmel kíséri az előírások be nem tartását

Az uniós források felhasználása a 2007–2013-as programozási időszakban

A 2007–2013-as operatív programok keretében rendelkezésre álló finanszírozást nem használták fel teljes egészében

Az output- és eredménymutatókkal kapcsolatos célok többségét 2013 végéig nem érték el

Az uniós társfinanszírozásban részesülő települési szennyvíztisztító telepek eredményessége

A települési szennyvíztisztító telepek teljesítménye

A települési szennyvíztisztító telepekben keletkező iszap felhasználása

Az uniós társfinanszírozású települési szennyvíztisztító telepek pénzügyi fenntarthatósága

A felhasználókra terhelt víz- és csatornadíjak csak az esetek 11%-ában tették lehetővé a költségek teljes megtérülését

A csatornadíjak az olyan esetek 92%-ában a Bizottság által említett megfizethetőségi szint alatt voltak, ahol a költségek megtérülése csak részben volt biztosított

A pénzügyi tartalékok nem elégségesek az infrastruktúra megújításának biztosításához

Következtetések és ajánlások

I. melléklet | – | A települési szennyvízkezelés környezete
II. melléklet | – | A megvizsgált szennyvíztisztító telepek listája
III. melléklet | – | A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtásának határidői

A Bizottság válasza

Glosszárium

A „szennyező fizet” elv: az Európai Unió működéséről szóló szerződés 191. cikkének 2. bekezdésében kifejtett alapelv: A szennyvíz vonatkozásában az alapelv azt jelenti, hogy a szennyvízkibocsátónak fizetnie kell az okozott környezetszennyezésért (példák: a háztartások a csatornadíjban fizetik ki a szennyvíztisztítási szolgáltatást, míg a szennyvíztisztító telepek vízterhelési díjat fizetnek).

A szennyvíz szigorúbb tisztítása/harmadlagos tisztítás: az irányelv által előírt olyan biológiai/kémiai szakasz, amelyet szükség esetén a tisztított szennyvízben lévő tápanyagok (nitrogén és foszfor) koncentrációjának csökkentésére alkalmaznak az eutrofizáció által veszélyeztetett befogadó vizekbe történő kibocsátást megelőzően.

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv: az 1991. május 21-i 91/271/EGK tanácsi irányelv célja, hogy megvédje a környezetet a települési szennyvíz kibocsátásának és bizonyos iparágak kibocsátásainak kedvezőtlen hatásaitól. Az irányelv előírja, hogy a 2000 lakosegyenértéket (LE) meghaladó agglomerációkban gyűjteni és tisztítani kell a szennyvizet, a 10 000 LE-t meghaladó agglomerációkban, érzékeny területeken pedig szigorúbb szennyvíztisztítás szükséges. Előírja az irányelv azt is, hogy minden olyan 2000 LE alatti agglomerációban, ahol szennyvízgyűjtő rendszer működik, biztosítani kell a megfelelő tisztítást édesvízbe és folyótorkolatba történő kibocsátás esetén.

Agglomeráció: olyan terület, ahol a népesség és/vagy a gazdasági tevékenység elegendően koncentrált ahhoz, hogy a települési szennyvizet összegyűjtsék, és települési szennyvíztisztító telepre vagy a végső kibocsátási pontra vezessék.

Biokémiai oxigénigény (BOI₅): a mikroorganizmusok által a vízben található, biológiai úton lebontható szerves és ásványi anyagok lebontásához felhasznált oxigén mennyisége. Hagyományosan a BOI₅ értéket használják az öt nap utáni oxigénfogyás mérésére, mg O₂/l mértékegységben megadva. Minél nagyobb a BOI₅ értéke, annál nagyobb a mikroorganizmusok által felhasznált oxigén mennyisége, és annál nagyobb a szennyezés mértéke is.

Csatornadíj: a szennyvízhálózatba, illetve szennyvíztisztító telepre szennyvizet eljuttatók, más szóval a szennyvíztisztító szolgáltatás használói által fizetett. A csatornadíjak eltérőek lehetnek a különböző felhasználók (például háztartások és ipari létesítmények) esetében.

Előcsatlakozási Strukturális Politikák Eszköze (ISPA): a tagjelölt országokat a csatlakozásra való felkészülésben segítő pénzügyi eszköz (a működés első éve: 2000). Az ISPA támogatást nyújtott az Unióban elsődleges fontosságú környezetvédelem és közlekedés területén megvalósítandó infrastrukturális projektekhez. 10 ország esetében 2004-es, két ország esetében pedig 2007-es csatlakozást követően az ISPA-projektek a Kohéziós Alap projektjeivé váltak.

Előzetes feltételek: az európai strukturális és beruházási alapokból a 2014–2020-as programozási időszakban társfinanszírozásban részesülő operatív programok előkészítése keretében a tagállamoknak fel kell mérniük, hogy teljesülnek-e az előre meghatározott előzetes feltételek. Amennyiben nem teljesülnek, cselekvési terveket kell készíteni annak biztosítására, hogy 2016. december 31-ig megtörténjék a teljesítés.

Elsődleges tisztítás: olyan mechanikai szakasz, amely a szennyvíz nagy részecskéinek a szennyvízből történő kezdeti elkülönítését foglalja magában.

Érzékeny terület: a víztestet a tagállamoknak érzékeny területnek kell tekinteniük, ha az alábbi csoportok valamelyikébe tartozik: i. eutrofizáció kockázata által érintett víztest vagy víztestszakasz; ii. ivóvízkivételre szánt víztest amely túl nagy koncentrációban tartalmazhat nitrátot; iii. olyan területek, ahol a tanácsi irányelvek teljesítéséhez szigorúbb szennyvíztisztításra van szükség. Az érzékeny területek megfelelő kijelölése döntő fontosságú, mivel ez határozza meg az eutrofizációt okozó anyagok csökkentése érdekében alkalmazandó szennyvíztisztítási típust.

Európai Regionális Fejlesztési Alap: az Európai Regionális Fejlesztési Alap célja az Európai Unión belüli gazdasági és társadalmi kohéziónak a regionális egyenlőtlenségek kiigazításával történő megerősítése az infrastruktúrateremtés és a produktív munkahelyteremtő beruházások – elsősorban a vállalkozásoknak nyújtott - pénzügyi támogatásával.

Eutrofizáció: tápanyagoknak, különösen nitrogén-, illetve foszforvegyületeknek a vízben való feldúsulása, ami az algák növekedésének felgyorsulását okozza, és ezzel a víz oxigénszintjének csökkenéséhez és az őshonos vízinövények, halak és más víziállatok eltűnéséhez vezet.

Kémiai oxigénigény (KOI): a vízben található szerves és ásványi anyagok kémiai úton megvalósuló oxidálásához felhasznált oxigén mennyisége. Ezt a paramétert mg O₂/l mértékegységben fejezik ki.

Kohéziós Alap: a Kohéziós Alap célja az Európai Unión belüli gazdasági és társadalmi kohézió erősítése környezetvédelmi és közlekedési projektek finanszírozása révén azokban a tagállamokban, ahol az egy főre jutó GNP nem éri el az uniós átlag 90%-át.

Lakosegyenérték (LE): a szennyvíz szennyezőanyag-terhelésének, azzal „egyenértékű” személyek számában történő mennyiségi kifejezése, vagyis annak meghatározása, hogy hány ember okozna ugyanolyan erősségű hulladékterhelést. Egy LE az egy lakos által okozott szennyvíz szennyezőanyag-terhelésének felel meg, vagyis az a szerves, biológiailag lebontható terhelés, amelynek ötnapos biokémiai oxigénigénye 60 g oxigén/nap.

Másodlagos tisztítás: olyan biológiai szakasz, amely a biológiailag lebomló szerves szennyező anyagok eltávolítását célzó szennyvíztisztítást foglalja magában.

Normál területek: eutrofizáció kockázata által nem érintett víztest vagy víztestszakasz.

Operatív program: az operatív program meghatározza a tagállam prioritásait és konkrét célkitűzéseit, valamint azt, hogyan fogják az adott (általában hétéves) időszakban projektek finanszírozására fordítani a pénzeszközöket (az uniós és tagállami, köz- és magán-társfinanszírozást). E projekteknek hozzá kell járulniuk az operatív program prioritási tengelyének szintjén meghatározott bizonyos számú célkitűzés megvalósításához. A kohézió területén minden alaphoz (Európai Regionális Fejlesztési Alap, Kohéziós Alap és Európai Szociális Alap) tartoznak programok. Az operatív programot a tagállam dolgozza ki és a Bizottság hagyja jóvá, mielőtt kifizetésben részesülhetne az uniós költségvetésből. Az operatív programokat csak a tárgyidőszakban, mindkét fél egyetértésével lehet módosítani.

Önellenőrzések: ebben a jelentésben: i. a települési szennyvíztisztító telep napi üzemeltetése keretében egy kezelő által rendszeresen végzett ellenőrzések, amelyek célja a kibocsátott víz minőségének és az iszap összetételének monitorozása; ii. ipari létesítmények által végzett ellenőrzések, amelyek célja a nyilvános szennyvízhálózatba bocsátott szennyvíz minőségének monitorozása.

Programozási időszak: a strukturális alapok és a Kohéziós Alap kiadásai tervezésének és végrehajtásának többéves keretrendszere.

Szennyvíz: bármely olyan víz, amelynek minősége romlott. A szennyvizet rendszerint szennyvízhálózatba juttatják, majd szennyvíztisztító telepen kezelik. A kezelt szennyvizet szennyvízcsatornán keresztül bocsátják a befogadó vízbe. A nyilvános szennyvízhálózattal nem rendelkező területeken keletkező szennyvizet egyedi rendszerekkel (pl. szeptikus tartályok) vezetik el.

Szennyvízhálózat: a fizikai infrastruktúra: mindazon csövek, szivattyúk, szűrők, csatornák, stb. amelyekkel a szennyvizet keletkezése helyéről eljuttatják a végső kezelés vagy ártalmatlanítás pontjára.

Szennyvíz-kibocsátási engedély: ebben a jelentésben: a szennyvízkibocsátóknak a tagállami jogszabályok alapján kiadott engedélyek. A szennyvíztisztító telepre vonatkozó engedély többek között tájékoztat a telep kapacitásáról és az egyes paraméterekkel és szennyező anyagokkal kapcsolatban betartandó határértékekről.

Települési szennyvíztisztító telep: olyan tisztítási eljárások sorozatát biztosító infrastruktúra, amelynek az a célja, hogy a befogadó vizekbe történő kibocsátást megelőzően a beérkező települési agglomerációs szennyvíz szennyezettségét megfelelő szintre csökkentse.

Teljes lebegőanyag-tartalom (angol rövidítéssel: TSS): a vízben lebegő, porózus szűrővel eltávolítható ásványi és szerves részecskék mennyisége. Ezt a paramétert szintén mg/l mértékegységben fejezik ki.

Tisztított szennyvíz (effluens): víztestbe kibocsátott kezelt szennyvíz.

Vízgyűjtő: olyan földterület, amelyről minden felszíni víztöbblet vízfolyások, folyók és esetleg tavak sorozatán át a tengerbe ömlik egyetlen folyótorkolaton vagy folyódeltán keresztül.

Összefoglaló

I

A települési agglomerációkból származó szennyvíz és szennyvíziszap hatással lehet Európa tavainak, folyóinak, parti vizeinek, talajának és talajvizeinek minőségére. Az Európai Unió ezért számos irányelvet fogadott el, valamint a Kohéziós Alapon és az Európai Regionális Fejlesztési Alapon keresztül társfinanszírozással települési szennyvíztisztító telepek megépítésében is részt vett.

II

A Számvevőszék ellenőrzése során négy Duna-medencei tagállamra (Cseh Köztársaság, Magyarország, Románia és Szlovákia) összpontosított. A Számvevőszék elemezte a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtásában történt előrelépést, valamint egy 28 uniós társfinanszírozásban részesült szennyvíztisztító telepből álló mintára nézve azok szennyvízkezelési teljesítményét, a keletkező szennyvíziszap kezelési módját, valamint az infrastruktúra pénzügyi fenntarthatóságát.

III

A Számvevőszék megállapította, hogy az Európai Regionális Fejlesztési Alapból/Kohéziós Alapból származó finanszírozás a 2007–2013-as programozási időszakban kulcsszerepet játszott a szennyvízgyűjtés és -kezelés fejlesztésében, ami azonban nem volt elegendő a szennyvíztisztításra vonatkozó határidők betartásához. A Számvevőszék azt javasolja, hogy a Bizottság szigorítson a beszámolási követelményeken, és hogy a tagállamok léptessenek életbe jogszabályi rendelkezéseket annak biztosítására, hogy a háztartásokat haladéktalanul bekössék a nyilvános szennyvízhálózatba.

IV

A Számvevőszék észrevételezte, hogy a 2007–2013-as programozási időszakban rendelkezésre álló forrásokat lassan használták fel, és hogy az operatív programok mutatóit nem lehet összeegyeztetni az irányelv végrehajtása terén elért eredményekkel. A Számvevőszék azt javasolja, hogy a tagállamok bocsássák rendelkezésre az irányelv követelményeinek teljes mértékű betartásához szükséges pénzügyi forrásokról és a potenciális finanszírozási forrásokról szóló aktualizált információikat.

V

Az uniós társfinanszírozásban részesülő megvizsgált települési szennyvíztisztító telepek többnyire megfeleltek a szennyvíz-kibocsátási engedélyükben és – adott esetben – az irányelvben meghatározott kibocsátási követelményeknek. A telepek kb. egyharmada ugyanakkor túl van méretezve (még akkor is, ha figyelembe vesszük a tervezett jövőbeni bekötéseket). A Számvevőszék javasolja, hogy a telepek megfelelő méretén kívül a Bizottság és a tagállamok foglalkozzanak a csapadékvíz-túlfolyások kérdésével is, mert ezek negatívan befolyásolhatják a vízminőséget, valamint azt, hogy a telepek üzemeltetői éljenek a működési költségek csökkentésének lehetőségével. A Számvevőszék javasolja továbbá, hogy a Bizottság vizsgálja meg az irányelvben foglalt koncentrációs határértékek megfelelőségét, figyelembe véve a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv elfogadása, azaz 1991 óta végbement technológiai fejlődést.

VI

Az iszapot a megvizsgált szennyvíztisztító telepeken egy tagállam kivételével megfelelően kezelték. Nem feltétlenül léteznek azonban a szennyező anyagokra vonatkozó kötelező érvényű követelmények az iszap felhasználásának minden fajtájára. A Számvevőszék javasolja, hogy a Bizottság és a tagállamok állapítsanak meg kritériumokat minden típusú felhasználás esetére, és tegyék meg a szükséges lépéseket a szennyező anyagok megbízható monitoringja érdekében.

VII

Az uniós társfinanszírozásban részesült infrastruktúra pénzügyi fenntarthatóságának elért mértéke nem volt teljesen kielégítő. A Számvevőszék javasolja, hogy a Bizottság ösztönözze a tagállamokat felelős csatornadíj-politika alkalmazására, olyan díjszabással, amely nem alacsonyabb, mint a Bizottság által említett 4%-os megfizethetőségi szint. Lépéseket kell tenni annak érdekében is, hogy elegendő forrás álljon rendelkezésre a szükséges karbantartás és felújítás céljaira.

Bevezetés

Háttér-információk

01

Az uniós vízpolitika fő célja annak biztosítása, hogy az emberek szükségletei és a környezet szempontjából Unió-szerte elegendő mennyiségű, jó minőségű víz álljon rendelkezésre. A környezettel kapcsolatos aggodalmaikról nyilatkozva az uniós polgárok az elsők között említik a vízszennyezést.

02

Jelentésünk középpontjában a Duna-medence áll, amely Európa legnagyobb, 19 országot érintő vízgyűjtő területeként (801 463 km²) ki van téve a különböző forrásokból származó vízszennyezésnek.

03

A vízszennyezés egyik forrása az agglomerációkból kibocsátott részben kezelt, illetve kezeletlen szennyvíz. A települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991-es irányelv¹ előírja a tagállamok számára, hogy egy bizonyos határidőn belül biztosítsák, hogy az agglomerációk rendelkezzenek települési szennyvizet összegyűjtő rendszerekkel és hogy az összegyűjtött szennyvíz megkapja a megfelelő kezelést.

04

A települési szennyvíztisztító telepeken keletkező szennyvíziszap – főként az iszap nehézfém-tartalma miatt – károsan hathat a vízre és a talajra. Ezért az iszap felszíni vizekbe való bevezetése már nincs megengedve, és a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv előírja az iszap újrafelhasználását. A szennyvíziszap mezőgazdasági talajra történő kijuttatását² a szennyvíziszap-irányelv szabályozza³, amely meghatározza az iszapból és a talajból történő mintavételre és azok elemzésére vonatkozó szabályokat, valamint megállapítja a talajba bevihető nehézfémek koncentrációjának határértékét és éves maximális mennyiségét.

05

A szennyvízkezelés és iszapártalmatlanítás folyamatáról az I. melléklet ad rövid áttekintést.

06

A víz-keretirányelv⁴ fő célja az, hogy 2015-ig a felszíni és felszín alatti vizek jó állapotba kerüljenek. Az irányelv végrehajtásának legfontosabb eszköze a vízgyűjtő-gazdálkodási terv. 2009-ig minden tagállamnak vízgyűjtő-gazdálkodási tervet, s ennek részeként a területén található minden vízgyűjtő kerületére vonatkozó intézkedési programot kellett készítenie⁵. A programnak többek között tartalmaznia kellett a vízvédelmi uniós jogszabályok (például a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv) végrehajtásához szükséges intézkedéseket.

07

A 2020-ig tartó időszakra szóló 2013-as általános uniós környezetvédelmi cselekvési program⁶ a nitrogén- és foszforkibocsátás csökkentését írja elő, beleértve a települési és ipari szennyvízből, illetve a műtrágya-felhasználásból eredőeket is. Hasonlóképpen: az európai vízkészletek megőrzésére irányuló 2012-es terv⁷ szükséges intézkedésként írja le a szennyvízkezelési előírások betartásának hosszú távú beruházástervezés útján történő javítását.

A szennyvízinfrastruktúra uniós társfinanszírozása

08

A szennyvíztisztító telepek és a szennyvízhálózat építésének, bővítésének és korszerűsítésének költségei az Európai Regionális Fejlesztési Alapból és a Kohéziós Alapból jogosultak uniós társfinanszírozásra. Vidéki területekre vonatkozóan az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap is nyújthat társfinanszírozást. Az Unióba 2004-ben és 2007-ben belépő tagállamok számára 2000-től a belépés időpontjáig az Előcsatlakozási Strukturális Politikák Eszköze (ISPA) keretében álltak rendelkezésre források. Az ISPA projektek e tagállamok uniós csatlakozását követően a Kohéziós Alap projektjeivé váltak.

09

A szennyvíz-infrastruktúrára az Európai Regionális Fejlesztési Alapból és a Kohéziós Alapból előirányzott uniós pénzeszközök a 2000–2006-os programozási időszakban megközelítőleg 12,9 milliárd eurót, a 2007–2013 programozási időszakban 14,6 milliárd eurót tettek ki.

10

A társfinanszírozott infrastrukturális projekteket (lásd: 1. háttérmagyarázat) megosztott irányítás alatt hajtják végre, ahol a Bizottság viseli a végső felelősséget az uniós költségvetés végrehajtásáért⁸. A 2000–2006-os programozási időszak során – az operatív programok jóváhagyásán kívül – a Bizottság hagyta jóvá az 50 millió eurót meghaladó összköltségű, az Európai Regionális Fejlesztési Alaphoz tartozó projektekre, valamint minden, a Kohéziós Alap és az ISPA alá tartozó projektre vonatkozóan a tagállamok által benyújtott pályázatokat. A 2007–2013-as programozási időszakban a Bizottságnak a programok jóváhagyásán kívül csak a nagyprojekteket (vagyis az 50 millió eurónál magasabb összköltségű projekteket) kellett jóváhagynia⁹. A projektek társfinanszírozásáról szóló határozat meghatározza a támogatási összeget (a támogatási arányt) és a teljesítendő finanszírozási feltételeket.

1. háttérmagyarázat

A Számvevőszék által felkeresett társfinanszírozott projektek: egy példa

Magyarországon egy projekt a következőkből állt: i. az agglomeráció egyes területein új szennyvízhálózat kiépítése, másutt a már meglévő szennyvízhálózat kibővítése; ii. a települési szennyvíztisztító telep korszerűsítése a tápanyag-eltávolítás biztosításához; iii. egy új iszapkezelő létesítmény.

A projektet a Bizottság 2004 decemberében hagyta jóvá, és 2011 decemberében kezdte meg működését. A projekt összköltsége 48,3 millió euró volt, ebből 36,2 millió euró volt az uniós támogatás.

1. kép. Szennyvíztisztító telep (Magyarország, Zalaegerszeg)

Forrás: Európai Számvevőszék.

11

A szennyvízkezelés terén két bizottsági főigazgatóság játszik jelentős szerepet:

a)A vízpolitika, s így a szennyvízkezelés területén a Környezetvédelmi Főigazgatóság felelős az uniós környezetvédelmi politikáért. Kötelessége figyelemmel kísérni a kapcsolódó jogszabályok végrehajtását (például azt, hogy betartják-e a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv céljainak megvalósítási határidőit), valamint szükség esetén kötelezettségszegési eljárásokat indítani. Az operatív programokra vonatkozó javaslatok minőségének vizsgálata során konzultál vele a Regionális és Várospolitikai Főigazgatóság. Véleményét kikérik a nagyprojektek és a Kohéziós Alap projektjeinek értékelési szakaszában is;

b)A Regionális és Várospolitikai Főigazgatóság felelős az uniós költségvetésnek a regionális politika alá tartozó azon területeiért, ahonnan a szennyvíz-vonatkozású projekteket társfinanszírozhatják.

1A települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21-i 91/271/EGK tanácsi irányelv (HL L 135., 1991.5.30., 40. o.).

2A talajszennyezés vízszennyezést okozhat, akár úgy, hogy szennyező anyagok szivárognak a felszín alatti vízbe, akár elfolyás útján.

3A szennyvíziszap mezőgazdasági felhasználása során a környezet és különösen a talaj védelméről szóló, 1986. június 12-i 86/278/EGK tanácsi irányelv (HL L 181., 1986.7.4., 6. o.).

4Az Európai Parlament és a Tanács 2000. október 23-i 2000/60/EK irányelve a vízvédelmi politika területén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról (HL L 327., 2000.12.22., 1. o.).

5Amikor egy tagállam területén több különböző vízgyűjtő részei találhatók (pl. a Cseh Köztársaságban a Duna vízgyűjtőjének egy része, de az Odera és az Elba folyó vízgyűjtő medencéjének részei is), akkor valamennyi részterületre (vízgyűjtő kerületre) nézve ki kellett dolgozni terveket.

6Az Európai Parlament és a Tanács 2013. november 20-i 1386/2013/EU határozata a „Jólét bolygónk felélése nélkül” című, a 2020-ig tartó időszakra szóló általános uniós környezetvédelmi cselekvési programról (HL L 354., 2013.12.28., 171. o.).

7COM(2012) 673 final, 2012. november 14.

8Az Európai Unióról szóló szerződés 17. cikkének (1) bekezdése és az Európai Unió működéséről szóló szerződés 317. cikke.

92007. január 1-jétől 2010. június 25-ig ez az összeg a környezetvédelmi projektek esetében 25 millió euró volt.

Az ellenőrzés hatóköre és módszere

12

Ellenőrzésével a Számvevőszék azt mérte fel, hogy az Európai Regionális Fejlesztési Alap/Kohéziós Alap szennyvízkezelésre nyújtott finanszírozása eredményesen segítette-e a tagállamokat az uniós szennyvízpolitika céljainak elérésében. A vízügyi keretirányelv Duna-medencei végrehajtásával kapcsolatos kérdésekre a Számvevőszék más jelentésekben is vissza szándékozik térni.

13

Az ellenőrzés a Duna-medence felső, középső és alsó részén elterülő négy tagállamra (Cseh Köztársaság, Magyarország, Románia és Szlovákia) irányult¹⁰.

14

A Számvevőszék a következő négy kérdésre kereste a választ:

a)Betartották a tagállamok a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv teljesítési határidőit?

b)Megfelelően használták fel a tagállamok a 2007–2013-as programozási időszakban rendelkezésre álló forrásokat?

c)Eredményesen működtek az uniós társfinanszírozásban részesült települési szennyvíztisztító telepek?

d)Pénzügyileg fenntarthatóak az uniós társfinanszírozásban részesült települési szennyvíztisztító telepek?

15

A szennyvíztisztítási projektekhez a négy tagállamban nyújtott teljes uniós hozzájárulás a 2000–2006-os¹¹ programozási időszakban 2,1 milliárd euró, a 2007–2013-as időszakban pedig 5,8 milliárd euró¹² volt.

16

Az ellenőrzés az alábbiak vizsgálatán alapult:

a)a lehető legfrissebb adatok a következőkről: az egyes agglomerációk bekötöttségi aránya, a szennyvíztisztító telepek tisztítási hatékonysága és a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv előírásait még nem teljesítő agglomerációk száma;

b)28 települési szennyvíztisztító telep teljesítménye. Mivel működő telepeket kellett vizsgálni, a mintába bekerült projektek zöme részesült uniós finanszírozásban a 2000–2006-os programozási időszakban. A II. melléklet tartalmazza a megvizsgált szennyvíztisztító telepek listáját (mindegyikük kapacitása meghaladta a 2000 lakosegyenértéket).

17

Bizonyítékokra a következőkből tettünk szert: dokumentumok (pl. nemzeti stratégiák, végrehajtási jelentések, jogszabályok, statisztikák, a teljesítményre vonatkozó adatok az üzemeltetőktől) áttekintése és elemzése; bizottsági és tagállami tisztviselőkkel, valamint tulajdonosok és telepüzemeltetők képviselőivel készült interjúk. Ellenőreink 2013. március és 2014. január között a mintában szereplő 28 telepből 14-et kerestek fel, és részletesen megvizsgálták a fel nem keresett 14 telepre vonatkozó dokumentációt. Az ellenőrzés során alkalmazott értékelési kritériumokról e jelentés különböző részeiben bővebben is szólunk.

10A Cseh Köztársaság egy része, Szlovákia nagy része, valamint Románia és Magyarország egésze a Duna-medencében terül el.

11A felkeresett tagállamok esetében a projekteket a 2000-es év és az uniós csatlakozás időpontja között az ISPA-ból, majd a csatlakozástól kezdve az Európai Regionális Fejlesztési Alapból és a Kohéziós Alapból finanszírozták.

122013. december 31-i adatok (az éves végrehajtási jelentések alapján).

Észrevételek

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv határidőinek betartása

18

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv értelmében:

–a 2000 LE-nél nagyobb agglomerációknak rendelkezniük kell gyűjtőrendszerekkel, illetve ahol ilyenek létrehozása nem indokolt, ott a környezet azonos szintű védelmét nyújtó egyedi vagy más megfelelő rendszereket¹³ kell alkalmazni (az irányelv 3. cikke);

–a szennyvizet minden 2000 LE-nél nagyobb agglomerációban másodlagos tisztításnak kell alávetni, hogy a szennyvízkezelő telepek kibocsátása megfeleljen a biokémiai oxigénigény (BOI₅), a kémiai oxigénigény (KOI) és a teljes lebegőanyag-tartalom (TSS) koncentrációs határértékeinek (4. cikk);

–az érzékeny területeken minden 10 000 LE-nél nagyobb agglomerációban ¹⁴ a szennyvizet szigorúbb tisztításnak kell alávetni, hogy a szennyvízkezelő telepek kibocsátása megfeleljen a teljes nitrogénmennyiség¹⁵ (Ntot) és a teljes foszformennyiség (Ptot) koncentrációs határértékeinek (5. cikk);

–Minden olyan 2000 LE alatti agglomerációban, ahol szennyvízgyűjtő rendszer működik, biztosítani kell a megfelelő kezelést édesvízbe és folyótorkolatba történő kibocsátás esetén (7. cikk).

19

A fenti követelményeknek való megfelelés határideje különbözött a négy felkeresett tagállamban (lásd III. melléklet). Ha egy tagállam nem tesz eleget az uniós jogszabályoknak, a Bizottságnak jogában áll, hogy kötelezettségszegési eljárást kezdeményezzen és végső esetben az Európai Bíróság elé terjessze az ügyet.

20

A Számvevőszék a következőket vizsgálta:

–teljesültek-e a közbenső, illetve végső határidők a 2000 LE-nél nagyobb agglomerációkban;

–állt-e rendelkezésre információ arról, hogy a 2000 LE-nél kisebb, gyűjtőrendszerrel rendelkező agglomerációkban megfelelő kezelést biztosítottak-e;

–intézkedett-e a Bizottság minden olyan esetben, amikor nem tartották be a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben foglalt határidőket.

A tagállamok általában betartották a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben a szennyvízgyűjtésre nézve meghatározott határidőket, de a szennyvízkezelésre nézve meghatározottakat nem

A négy tagállam közül három betartotta a szennyvízgyűjtésre vonatkozó határidőket

21

A tagállamok által szolgáltatott adatok bizottsági elemzése alapján¹⁶ a Számvevőszék megállapítja, hogy a szennyvízgyűjtésre vonatkozóan (az irányelv 3. cikke) a négy felkeresett tagállam közül 2012 végén csak Románia volt enyhe késésben saját közbenső határidőihez képest (lásd: 1. táblázat).

22

A Számvevőszék azonban megjegyzi, hogy a tagállami adatok alapján nem lehet megítélni, hogy a terhelés egy részét összegyűjtő egyedi rendszerek a környezet hasonló szintű védelmét biztosítják-e, mint a gyűjtőrendszerek. Egyes agglomerációkban az egyedi rendszerekbe jutó terhelés igen magas, néhány esetben az adott agglomeráció terhelésének 100%-a. 2014 közepén a Bizottság felhívta a Cseh Köztársaságot, Magyarországot és Szlovákiát, hogy szolgáljanak részletesebb információkkal arról, hogyan biztosítják a tagállami hatóságok a környezetvédelem hasonló szintjét ott, ahol egyedi rendszerek működnek.

1. táblázat

Az irányelv határidőinek betartása a szennyvízgyűjtésre nézve (2012. december 31-i állapot)

Tagállam
Követelmény
Teljesítés:
Gyűjtőrendszerrel rendelkező agglomerációk¹ százalékos aránya, valamint ez egyes rendszerek által begyűjtött terhelés²

Cseh Köztársaság
2010-re az agglomerációk 100%-a
100%;
A szennyvíz 7%-át egyedi rendszerek gyűjtik össze.

Magyarország
2010-re 154 agglomeráció (az összes 31%-a)
100%;
A szennyvíz 14%-át egyedi rendszerek gyűjtik össze.

Románia
2010-re a terhelés 61%-a
Csak hat agglomeráció tesz eleget teljes mértékben a követelményeknek. A közbenső határidők azonban a szennyvízterhelésre vonatkoznak: 2012 végén a tényleges begyűjtési arány 60,2% volt; A terhelés 1%-át egyedi rendszerek gyűjtik össze.

Szlovákia
2010-re 291 agglomeráció (az összes 82%-a)
100%;
A szennyvízterhelés 13%-át egyedi rendszerek gyűjtik össze, 0,4%-ot pedig nem gyűjtenek össze.

¹A Bizottság akkor tekinti úgy, hogy egy agglomeráció teljesíti a követelményeket, ha a gyűjtőrendszerek legalább az agglomerációban keletkező összterhelés 98%-át begyűjtik, és a be nem gyűjtött terhelés nem haladja meg a 2000 LE-t.

²A terhelés itt: egy agglomeráció biológiai úton lebontható szennyezőanyag-terhelése LE-ben kifejezve.

Forrás: A tagállamok által szolgáltatott adatok bizottsági elemzése.

23

Továbbá az, hogy valahol működik egy gyűjtőrendszer, még nem jelenti azt, hogy minden beköthető háztartás be is van kötve abba. Egyes háztartások például a költségek miatt dönthetnek úgy, hogy az egyedi rendszerüknél maradnak. Mind a négy felkeresett tagállamban vannak olyan jogszabályi rendelkezések, amelyek kötelezettségeket megszabva, egyes esetekben bírságot kiróva igyekeznek elérni, hogy a háztartások be legyenek kötve a szennyvízhálózatba (lásd: 2. táblázat). A négy felkeresett tagállam közül háromban azonban nem szabtak meg határidőt a bekötésre, vagy a megfogalmazás homályos. Ez hátráltathatja a meglévő szennyvízhálózatra történő bekötés kötelezettségének érvényesítését. Azt, hogy a tagállami hatóságok hogyan szereznek érvényt az előírásoknak, jelen ellenőrzésünk nem vizsgálta.

A négy felkeresett tagállam egyike sem tartotta be a szennyvíztisztítással kapcsolatos határidőket

24

A tagállamok által szolgáltatott adatok bizottsági elemzése alapján a Számvevőszék megállapítja, hogy a 2012 végi állapot szerint a szennyvízkezelés terén az egyes paraméterek előírt koncentrációs határértékeivel kapcsolatos határidőket a négy tagállam egyike sem tartotta be¹⁷, eltérő mértékben (Magyarország, Románia és Szlovákia közbenső határidőit lásd: 3. táblázat, valamennyi határidőt lásd: III. melléklet). Tekintve a közbenső határidőkkel kapcsolatos késedelmeiket és azt, hogy egyéb finanszírozási források után is kell nézniük (lásd: 39. és 40. bekezdés), Szlovákia és Románia számára rendkívül nehéz lesz betartani a 2015-ös, illetve 2018-as végső határidőt.

2. táblázat

A meglévő szennyvízhálózatra történő bekötést biztosító tagállami jogszabályi rendelkezések

Tagállam | Jogszabályi rendelkezések
Cseh Köztársaság | Az önkormányzatok kötelezővé tehetik a bekötést és bírságot szabhatnak ki be nem tartás esetén. Új építkezéseknél vagy felújításnál gondoskodni kell a szennyvíz kezeléséről vagy elvezetéséről. Határidőket nem szabtak.
Magyarország | Valamely gyűjtőrendszer létrehozásától számított 90 napon belül kötelező az arra való bekötés. A bekötés elmulasztása esetén (adóként beszedett) bírságot szabnak ki.
Románia | Kötelező a bekötés olyan épületekben, ahol társadalmi-gazdasági tevékenységet végeznek. A szennyvíztisztító telepek üzemeltetői bírsággal sújthatóak, ha egy új felhasználót indokolatlan késedelemmel kötnek be a hálózatba.
Szlovákia | Az olyan ingatlan tulajdonosának, ahol szennyvíz keletkezik, kötelező a hálózatba történő bekötés, kivéve ha engedélye van rá, hogy más módon kezelje a szennyvizét (határidőket azonban nem szabtak). A bekötés elmulasztása esetén bírságot szabnak ki.

Forrás: Tagállami jogszabályok számvevőszéki elemzése.

3. táblázat

Az irányelv szennyvíztisztításra vonatkozó határidőinek betartása (2012. december 31-i állapot)

Tagállam
A másodlagos tisztításra vonatkozó előírások (a BOI₅, a KOI és a TSS koncentrációs határértékei) betartása
Az érzékeny területeken történő szigorúbb tisztításra vonatkozó előírások (a Ntot és a Ptot koncentrációs határértékei) betartása

Követelmény
Teljesítés
Követelmény
Teljesítés

Cseh Köztársaság
594 agglomeráció (2010-re)
512 (86%)
132 agglomeráció (2010-re)
83 (63%)

Magyarország
154 agglomeráció (2010-re)
130 (84%)
6 agglomeráció (2008-ra)
5 (83%)

Lásd 25. és 26. bekezdés

Románia
Terhelés (LE)
10 829 595 (2010-re)
12 953 045 (2013-ra)
Terhelés (LE)
8 184 225
(76% (2010-hez viszonyítva))
(63% (2013-hoz viszonyítva))
Terhelés (LE)
7 688 721 (2010-re)
9 196 314 (2013-ra)

1 530 828 (20%)
(17%)

Szlovákia
258 agglomeráció (2012-re)
236 (92%)
81 agglomeráció (2010-re)
41 (51%)

Forrás: A tagállamok által szolgáltatott adatok bizottsági elemzése.

25

Az irányelv 5. cikkének (4) bekezdése szerint az egyedi szennyvíztisztító telepekre a (Ntot és Ptot eltávolítására vonatkozó) előírásokat nem kell alkalmazni az érzékeny területeken, ha igazolható, hogy az ebben a körzetben lévő összes telepről származó teljes terhelés (2000 LE fölött) minimális csökkentési százaléka legalább a teljes Ntot mennyiség, illetve Ptot mennyiség 75%-a.

26

A csatlakozási szerződés értelmében Magyarországnak csak egy kis része (hat agglomeráció) minősült olyan érzékeny területnek, ahol 2008-ig szigorúbb tisztítást kellett bevezetni. 2009 márciusában azonban egy Románia és Magyarország közötti megállapodás eredményeként Magyarország arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy 2018 végéig a valamennyi telepre érkező teljes mennyiség esetében (498 agglomeráció) az 5. cikk (4) bekezdésének rendelkezéseit fogja alkalmazni. A magyar hatóságok által a Bizottságnak nyújtott információk szerint az összes telepre érkező teljes terhelés csökkenése 2012 végéig 73,1% volt a Ntot és 74,4% a Ptot esetében (2010 végén ugyanezen értékek 71,5% és 79,5% voltak).

A tagállamok által bejelentett agglomerációszám és terhelési adatok változásai befolyásolják az irányelv alkalmazhatóságát

27

Az agglomerációk a meghatározás szerint olyan területek, ahol a népesség, illetve a gazdasági tevékenység elegendően koncentrált ahhoz, hogy a települési szennyvizet összegyűjtsék és egy szennyvíztisztító telepre vagy kibocsátási pontra vezessék. A tagállamok határozzák meg, hogy mit tekintenek agglomerációnak, és hogy mely településeket számítanak bele egy-egy agglomerációba.

28

Az irányelv szigorúbb tagállami kötelezettségeket ír elő a 2000 LE feletti agglomerációk számára. A Számvevőszék elemzéséből az derült ki, hogy a Cseh Köztársaságban, Magyarországon és Romániában idővel jelentős mértékben változott a 2000 LE feletti agglomerációk száma és az ennek megfelelő terhelés. A legjelentősebb változás Romániában történt (az agglomerációk száma 29%-kal, a terhelés 17%-kal csökkent) (lásd: 4. táblázat). Ha egy adott agglomeráció már nem éri el a 2000 LE-t, attól kezdve nem kötelező betartania (lásd: 18. bekezdés) a kibocsátási követelményeket (vagyis a koncentrációs határértékeket), így az ilyen agglomerációra ezután az irányelvben megszabott határidők sem vonatkoznak.

29

Tekintettel arra, hogy milyen nagy számú agglomeráció létezik a 28 tagállamban, a Bizottság nem képes minden egyes esetet figyelemmel kísérve biztosítani, hogy a tagállami agglomerációk számának bejelentett változásai valósak és az irányelv megfelelő alkalmazását eredményezik.

4. táblázat

Az agglomerációszám és a terhelési adatok Bizottságnak bejelentett változásai

Tagállam
Agglomerációszám változása (2000 LE fölött)
Terhelés változása (LE)
Megjegyzések

Cseh Köztársaság
2008: 618
2012: 598
= 3%-os csökkenés
2008: 8 429 183
2012: 7 590604
= 10%-os csökkenés
Főleg olyan agglomerációk, amelyek 2000 LE fölé nőttek

Magyarország
2005: 404
2007: 497
2012: 498
= 23%-os növekedés 2005 óta, stabil 2007 óta
2005: 9 643 155
2007: 13 231 718
2012: 11 665 187
= 12%-os csökkenés 2007 óta
Nincsenek összhangban egymással a Bizottsággal közölt adatok és a 173/2014. (VII. 18.) Korm. rendelet adatai, mely utóbbi 566 agglomerációt és 10 767 713 LE terhelést említ.

Románia
2007: 2 620
2012: 1852
= 29%-os csökkenés
2007: 25 838 316
2012: 21 409 175
= 17%-os csökkenés
Olyan agglomerációk, amelyek 2000 LE alá csökkentek, valamint az agglomerációk összetételében történt változások

Szlovákia
2005 óta nem változott: 356
2005: 5 054 900
2008: 5 259 370
2012: 5 072 755
= 4%-os csökkenés 2008 óta

Forrás: A tagállamok által a Bizottságnak szolgáltatott adatok számvevőszéki elemzése.

A Bizottság csak részinformációkkal bír a 2000 LE alatti agglomerációk helyzetéről

30

Ahhoz, hogy a víz-keretirányelv értelmében vízgyűjtő-gazdálkodási tervet tudjanak készíteni, a tagállamoknak fel kell mérniük, hogy az agglomerációkban (köztük a 2000 LE alattiakban is) keletkező szennyezésnek van-e akkora hatása a víztestekre, hogy ez intézkedést tegyen szükségessé (lásd: 6. bekezdés). A vízgyűjtő-gazdálkodási tervbe bele kell venni ezenkívül a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtását biztosító intézkedéseket is. A 2000 LE alatti agglomerációkra nézve máskülönben a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv értelmében a Bizottság nem is követel meg külön tagállami adatszolgáltatást (pl. az érintett agglomerációkról és arról, hogy azok teljesítik-e a 7. cikk előírásait).

31

Megállapításunk szerint a Bizottság csak részinformációkkal bír a 2000 LE alatti agglomerációk helyzetéről. A Cseh Köztársaság, Magyarország és Szlovákia esetében a vízgyűjtő-gazdálkodási tervek nem jelzik, hogy vízminőség tekintetében hány agglomerációjuknak van jelentősége. Hasonlóképpen sem a Cseh Köztársaság, sem Magyarország nem adott tájékoztatást arról, hogy hány agglomerációban működött gyűjtőrendszer, szennyvíztisztító telep viszont nem. 2013-ban a vízgyűjtő-gazdálkodási tervek értékelésével összefüggésben a Bizottság külön adatokat kért be a Cseh Köztársaságra és Szlovákiára vonatkozóan. Ez azt jelzi, hogy a Bizottság képes információt kérni ezekről az agglomerációkról. Mindazonáltal a Cseh Köztársaság és Magyarország esetében kapott és rendelkezésére álló információk nem teszik lehetővé a Bizottság számára, hogy meggyőződjön a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 7. cikkének teljesítéséről.

A Bizottság a négy felkeresett tagállam közül háromban figyelemmel kíséri az előírások be nem tartását

32

A tagállamoknak kétévente be kell számolniuk a Bizottságnak a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtásában elért eredményeikről. 2014 júniusáig a 2012. év végén fennálló helyzetről kellett beszámolni (vagy frissebb adatok híján a 2011-esről). Ezt követően a Bizottság átfogó végrehajtási jelentést tesz közzé: a legutóbbi két ilyen jelentést a tagállami benyújtási határidőtől számított 18 hónapon belül készítette el¹⁸.

33

2014 júliusában a Bizottság megkereséssel fordult a Cseh Köztársasághoz és Szlovákiához, valamint 2014 októberében Magyarországhoz arra vonatkozóan, hogy mi képezte a tagállamok által 2012-ben szolgáltatott adatok alapját. Ezek a megkeresések a 2010 végéig (Cseh Köztársaság és Szlovákia) vagy 2009-ig (Magyarország)¹⁹ nem teljesített előírásokra vonatkoztak, ugyanakkor azonban további határidők jártak le és naprakészebb információkat nyújtottak be (lásd: 32. bekezdés). A Számvevőszék megítélése szerint e folyamat hatékonysága a jelen formájában megkérdőjelezhető. 2015 márciusában még folyamatban volt az ezekre a megkeresésekre válaszul adott információk bizottsági értékelése.

Az uniós források felhasználása a 2007–2013-as programozási időszakban

34

A szennyvíz területén történő beruházásokat az Unió általában a 2007–2013-as operatív programok, különösen a környezetvédelemre irányuló horizontális programok keretében társfinanszírozza. A négy tagállam mindegyike rendelkezik ilyen horizontális operatív programmal. Ezek együttesen 4,9 milliárd eurós uniós költségvetést biztosítottak a szennyvíz területén történő beruházásokra.

35

A Számvevőszék a következőket vizsgálta:

–a 2007–2013-as operatív programok keretében a szennyvíz területén történő beruházásokra rendelkezésre álló eszközök felhasználási aránya 2013 végén;

–sikerült-e 2013 végéig elérni az output és eredménymutatók tekintetében kitűzött célokat.

A 2007–2013-as operatív programok keretében rendelkezésre álló finanszírozást nem használták fel teljes egészében

36

A szennyvízzel kapcsolatos projektek fő finanszírozási forrásai mind a négy tagállamban az operatív programok keretében (különösen a környezetvédelemre irányuló horizontális programok keretében) rendelkezésre bocsátott (uniós és tagállami) pénzeszközök.

37

A pénzeszközöket akkor tekintik egy tagállam által az operatív program keretében lekötöttnek, ha egy adott projekttel kapcsolatban megszületett a támogatási határozat. Megállapításunk szerint 2013 végén a Cseh Köztársaságban, Magyarországon és Szlovákiában szennyvíztisztítási beruházásokra rendelkezésre álló uniós és tagállami finanszírozás jelentős részét nem kötötték le (lásd: 5. táblázat).

38

Elemzésünk arra is rámutat, hogy a kedvezményezetteknek folyósított kifizetések (felmerült költségek visszatérítése) alacsony szinten álltak, ami arra utal, hogy sok projekt esetében 2013 végéig nem zárultak le az építési munkálatok. A Bizottság által lekötött, de a tagállamok által a lekötést követő két (egyes esetekben három) éven belül kifizetésekre fel nem használt uniós forrásokat azonban később már nem lehet felhasználni²⁰.

5. táblázat

A szennyvíz területén történő beruházásokra szánt források felhasználása a környezetvédelmi tárgyú 2007–2013-as operatív programok keretében (2013. december 31-i állapot)

Tagállam
Lekötött források (jóváhagyott projektek) a költségvetés százalékában
Kifizetett támogatás
Fennáll-e a kockázata, hogy források vesznek kárba?

a költségvetés százalékában
A lekötött források százalékában

Cseh Köztársaság
1160 millió euró
60% és
1850 millió euró⁴
95%
52%
87%
IGEN

(1012 millió euró)

Magyarország¹
382 milliárd forint (vagy 1290 millió euró)
83%
23%
28%
IGEN

(105 milliárd forint azaz 354 millió euró)

Románia²
4439 millió euró
141%
30%
21%
IGEN

(954 millió euró)

Szlovákia³
719 millió euró
86%
40%
46%
IGEN

(332 millió euró)

1A magyarországi adatok 2013. májusi érvényességűek. A forintban megadott összegeket a következő árfolyamon számítottuk át euróra: 1 euró = 296,11 HUF (2013. május).

2A romániai adatok együtt kezelik a vízellátást és a szennyvizet. Elkülönített információ nem áll rendelkezésre.

3A szlovákiai adatok az uniós forrásokra vonatkoznak, míg a másik három tagállaméi a teljes közfinanszírozásra (vagyis mind az uniós, mind a tagállami forrásokra).

4Egy sor projektet már elfogadtak társfinanszírozásra, de a támogatási megállapodást még nem írták alá. Ezeket figyelembe véve a források 95%-a le volt kötve.

Forrás: Az érintett operatív programok éves végrehajtási jelentéseinek számvevőszéki elemzése.

39

Ahhoz, hogy a megfelelő uniós támogatást meg lehessen kapni, a kiadásokat legkésőbb 2015. december 31-ig be kell jelenteni a Bizottságnak. A végrehajtás lassúságát tekintetbe véve arra következtetünk, hogy e határidőre több projekt nem fog lezárulni, és hogy 2016-tól kezdve további (tagállami, illetve uniós) pénzeszközökre lesz szükség a projektek befejezéséhez.

40

A végrehajtás lassúsága miatt felmerül az a kockázat, hogy a rendelkezésre álló uniós forrásokat 2015 végéig nem használják fel teljesen. Megjegyezzük, hogy a több külön munkaszakaszra osztható projektek a 2014–2020-as programozási időszakban is részesülhetnek támogatásban, az ebben az időszakban megvalósuló szakaszokra nézve. Összességében a Számvevőszék megállapítja, hogy a 2014–2020-as programozási időszakban a szennyvíz területén történő beruházásokra elkülönített pénzeszközöket tekintve Magyarországon fennáll az a veszély, Romániában és Szlovákiában pedig szinte bizonyos, hogy a 2014–2020-as programozási időszakra tervezett (tagállami, illetve uniós) pénzeszközök nem lesznek elegendőek ahhoz, hogy a 2000 LE fölötti agglomerációkban biztosítsák az irányelv végrehajtását. A tagállamoknak tehát egyéb finanszírozási források után is kell nézniük.

41

A Számvevőszék elemzéséből az is kiderült, hogy a 2007–2013-as operatív programok keretében finanszírozandó projektek kiválasztási kritériumai mind a négy tagállamban megfelelőek voltak. Az azonban, hogy valamely agglomeráció benyújtott-e projektet vagy sem, csak a saját belátásán múlt. Ha tehát egyes nagyobb méretű (szigorúbb szennyvíztisztításra szoruló) agglomerációk még nem felelnek meg a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv előírásainak, azt részben az okozza, hogy nem nyújtottak be projektpályázatot, ekképp finanszírozási kérelmet sem.

Az output- és eredménymutatókkal kapcsolatos célok többségét 2013 végéig nem érték el

42

A tagállamok által benyújtott és a Bizottság által jóváhagyott 2007–2013-as operatív programokban szerepelnek output-, eredmény- és hatásmutatók, hogy értékelni lehessen a programok keretében felhasznált pénzeszközök hatékonyságát és eredményességét.

43

A Számvevőszék megjegyzi, hogy az operatív programokban a környezetvédelemmel kapcsolatos mutatókra kitűzött célok nem olyan jellegűek, hogy ki lehetne mutatni általuk a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv céljainak elérési arányát.

44

Az operatív programokban kitűzött célok teljesítési határideje 2015. A 2013. év végi helyzet átmeneti állapotot tükröz, de az látszik, hogy ekkor számos cél még messze volt a teljesüléstől (lásd: 6. táblázat). A fennmaradó két évben a helyzet javulni fog, mivel sok projekt még a végrehajtási szakaszban van. Tekintve azonban a kitűzött célok és a 2013-as végrehajtási szint közötti jelentős eltérést, a Számvevőszék szerint egyértelmű, hogy egyes célokat túl derűlátóan tűztek ki (pl. a Cseh Köztársaság 2. mutatóját és Románia 1. mutatóját).

6. táblázat

A környezetvédelmi tárgyú 2007–2013-as operatív programok célkitűzéseinek elérése (2013. december 31-i állapot)

Tagállam
Mutatók
2015-ös célok
Eredmények

Cseh Köztársaság
1. Új és felújított szennyvízhálózatok hossza (km)
120
2 294
(> 100%)

2. Új, felújított és fokozott működésű szennyvíztisztító telepek száma
350
94
(27%)

3. A szennyvízhálózatba újonnan bekötött személyek száma
741 000
459 266
(62%)

Magyarország
1. Azon háztartások száma, amelyeknek lehetőségük van a szennyvízhálózatba történő bekötésre
400 000
141 689
(35%)

2. A szennyvíztisztító telepeken kialakított kapacitás nagysága (LE)
3 550 000
195 124
(5%)

3. A szennyvíztisztítási projektek által érintett lakosok száma (millió)
1.3
0.2
(15%)

Románia
1. Új és rehabilitált szennyvíztisztító telepek száma
170
25
(15%)

2. Megfelelően kezelt szennyvíz (az összes szennyvízmennyiség százaléka)
60
35
(58%)

Szlovákia
1. Új és rehabilitált szennyvíztisztító telepek száma
64
30
(47%)

2. Az új szennyvízhálózatra bekötöttek száma (LE)
331 295
13 883
(4%)

Forrás: Az érintett operatív programok éves végrehajtási jelentéseinek számvevőszéki elemzése.

Az uniós társfinanszírozásban részesülő települési szennyvíztisztító telepek eredményessége

45

A Számvevőszék értékelése 28 települési szennyvíztisztító telepre terjed ki, és két szemponton alapul:

a)a szennyvíztisztítás tekintetében elért teljesítmény szintje;

b)a szennyvíztisztítási eljárások eredményeként keletkező szennyvíziszap kezelése.

A települési szennyvíztisztító telepek teljesítménye

46

A háztartásoktól és ipari létesítményektől származó szennyvizet fogadó települési szennyvíztisztító telepeknek a kibocsátott effluensekre vonatkozóan be kell tartaniuk a szennyvíz-kibocsátási engedélyükben szereplő koncentrációs határértékeket. Az engedélyt a tagállami jogszabályi rendelkezések alapján adják ki és a jogszabályi megfelelést a maguk a telepüzemeltetők által végzett rendszeres ellenőrzések biztosítják. Az engedélyezett koncentrációs határértékeket és a monitoring gyakoriságát az irányelv határozza meg (lásd: 18. bekezdés). Az ipari létesítményeknek be kell tartaniuk a koncentrációs határértékeket a nyilvános csatornahálózatba kibocsátott szennyvíz esetében is.

2. és 3. kép. Effluenskibocsátás (Magyarország, Budapest; Cseh Köztársaság, Blansko)

Forrás: Európai Számvevőszék.

47

A Számvevőszék a következőket vizsgálta:

–a települési szennyvíztisztító telepek által végzett monitoring és a kibocsátott effluensek minősége megfelelt-e az irányelv és/vagy a tagállami szennyvíz-kibocsátási engedélyek előírásainak;

–a csatornahálózatok és/vagy települési szennyvíztisztító telepek megfelelően megbirkóztak-e a nagy mennyiségű csapadékkal;

–a telepüzemeltetők bizonyosságot szereztek-e arról, hogy a nyilvános szennyvízhálózatba szennyvizet bocsátó ipari létesítmények betartják-e a koncentrációs határértékekre vonatkozó előírásokat;

–a vizsgált települési szennyvíztisztító telepek kapacitása megfelelt-e a valós igényeknek;

–a települési szennyvíztisztító telepek üzemeltetési költségei indokoltak voltak-e az alkalmazott tisztítási típushoz és az üzem méretéhez képest.

Az effluensekre vonatkozó uniós előírásokat az érintett üzemek betartják

48

A monitoringra és az effluensekre vonatkozó követelmények betartásának számvevőszéki vizsgálata a telepüzemeltetők által 2012-ben végzett laboratóriumi elemzéseken alapul (önellenőrzések). Ezek alapján a mintavételi gyakoriság tekintetében egy telep kivételével mindegyik teljesítette a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv előírásait.

4. és 5. kép. Vízminták és eredmények (Cseh Köztársaság, Blansko; Magyarország, Budapest)

Forrás: Európai Számvevőszék.

49

A Számvevőszék megállapította, hogy három tagállam olyan koncentrációs határértékeket írt elő, amelyek egyes esetekben szigorúbbak voltak az irányelvben előírtaknál (lásd: 7. táblázat). A jelentés elkészítésének időpontjában a Bizottság nem tervezte az irányelvben szereplő határértékek aktualizálását.

50

Az irányelvben a kibocsátott effluensekre vonatkozóan meghatározott előírások a 28 vizsgált telep közül 16-ra (57%) vonatkoztak. Az előírások mind a 16 esetben teljesültek (lásd: 8. táblázat). Ezenkívül a 28 telep közül 25 (89%) betartotta a tagállami engedélyben előírt határértékeket.

7. táblázat

Az irányelv előírásain túlmenő tagállami jogszabályi rendelkezések a koncentrációs határértékekre nézve

Tagállam | Szigorúbb koncentrációs határértékek
Cseh Köztársaság | BOI₅, KOI, TSS: szigorúbb határértékek és a 2000 LE alatti kapacitással rendelkező telepekre is korlátozások vonatkoznak A 2000 és 10 000 LE közötti telepekre vonatkozóan is írtak elő Ptot határértékeket.
Magyarország | BOI₅, KOI, TSS: a 2000 LE alatti kapacitással rendelkező telepekre is vonatkoznak korlátozások.
Románia | Nincs az irányelv előírásain túlmenő követelmény.
Szlovákia | BOI₅, KOI, TSS: a 2000 LE alatti kapacitással rendelkező telepekre is vonatkoznak korlátozások.

Forrás: a tagállami jogszabályok számvevőszéki elemzése.

8. táblázat

Az irányelvben és az engedélyekben meghatározott előírásoknak megfelelő effluensek

Tagállam | Vizsgált telepek száma | A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv | Az engedély betartása
Teljesül | Nem alkalmazandó
Cseh Köztársaság | 4 | 4 |  | 4
Magyarország | 7 | 3 | 4 | 7
Románia | 12 | 4 | 8 | 9
Szlovákia | 5 | 5 |  | 5
ÖSSZESEN | 28 | 16 | 12 | 25

Forrás: a Számvevőszék elemzése.

51

Magyarországon négy telep és Romániában nyolc telep esetében a jelentés elkészítésének időpontjában az irányelv nem minden rendelkezése volt alkalmazandó (különösen az Ntot és Ptot határértékekre vonatkozóan):

–Magyarország úgy döntött, hogy országos szinten alkalmaz csökkentési százalékot az Ntot és Ptot határértékekre, nem pedig az egyes telepek szintjén határoz meg korlátozásokat (lásd: 26. bekezdés). A négy érintett telep közül három rendelkezett a tápanyagok (Ntot és Ptot) eltávolítására szolgáló, ezáltal az effluensek minőségének javítására alkalmas technikai kapacitással, de a tagállami engedély ezt nem írta elő a számára.

–Románia számára a 10 000 LE feletti agglomerációk esetében az irányelv előírásainak teljesítési határideje 2015 vége. A nyolc üzem közül hétben további beruházásokra van szükség a tápanyag-eltávolítás lehetővé tételéhez.

A túlfolyásokkal kapcsolatos helyzet számszerűsített információk hiányában nem értékelhető

52

Ha nagy mennyiségű csapadék esetén a csatornahálózat és a szennyvíztisztító telep kapacitása nem elégséges, úgynevezett túlfolyás fordulhat elő, amikor nem csak a csapadékvíz, hanem kezeletlen szennyvíz is kerül közvetlenül a víztestbe, ami rontja a vízminőséget. Ez különösen akkor jelentős, ha a csatornahálózat kombinált rendszerű, vagyis egyszerre gyűjt csapadékvizet és háztartási és ipari szennyvizet (lásd: 1. ábra). A 28 vizsgált telep közül 20 esetében (71%) a csatornahálózat jelentős vagy teljes mértékben kombinált rendszerű volt. A Számvevőszék elismeri, hogy egyes esetekben a csatornahálózat szerkezetéből eredő műszaki okok miatt az önkormányzatok nem tudnak elválasztott rendszerű (a csapadékvizet és a szennyvizet külön gyűjtő) csatornahálózatot kiépíteni.

1. ábra

Heves esőzés miatti túlfolyás

© Green Learning Station, Civic Garden Center of Greater Cincinnati, „Diagram of Combined Sewer System”.

53

Az irányelv értelmében a tagállamok döntenek a túlfolyásból származó vízszennyezés csökkentésére szolgáló intézkedésekről, azaz meghatározzák a hígítási arányt²¹, az évente engedélyezett túlfolyások számát vagy a szárazidei átfolyási kapacitást²². A vizsgált szennyvíztisztító telepek általában rendelkeztek csapadékvíz-medencével a területükön, ahol a telep kapacitásán felüli beérkező víz tárolható és amelyből a csapadékos időszakot követően a víz tisztítás céljából a rendszerbe kerül. A csapadékos időszakban előforduló túlfolyásokra vonatkozóan a Számvevőszék a 28 telepre vonatkozóan a következőket állapította meg:

–nyolc esetben (29%) a túlfolyások volumenét a telep üzemeltetői mérték, és azok az elfogadható szinten belül maradtak (az évi bejövő szennyvízmennyiség 1 és 5%-a között);

–14 esetben (50%) a telepüzemeltetők szerint nem volt túlfolyás;

–hat esetben (21%) mérések hiányában nem állt rendelkezésre információ.

54

Ezeket az adatokat azonban körültekintéssel kell kezelni, mivel a csatornahálózat szintjén is lehetséges túlfolyás, ezért a szennyvíztisztító telepre már kevesebb víz érkezik be. A felkeresett négy tagállam közül egyikben sem állt rendelkezésre a csatornahálózat szintjén előforduló túlfolyásokkal kapcsolatos számszerűsített információ.

55

A Számvevőszék megállapította továbbá, hogy a Cseh Köztársaságban, Magyarországon és Romániában nem voltak jogszabályi előírások a túlfolyások maximális számára és volumenére, illetve a hígítási arányra vonatkozóan. Szlovákiában vannak érvényben ilyen előírások, amelyek a túlfolyási tározók méretét is meghatározzák. A túlfolyásoknak azonban sem a volumenét sem a hígítási arányát nem kell monitorozni.

56

2014-ben a Bizottság úgy döntött, hogy tanulmányt készít arra vonatkozóan, hogy a tagállami jogszabályi rendelkezések mennyiben felelnek meg a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991-es irányelvben a túlfolyásokra vonatkozóan meghatározott uniós előírásoknak.

A telepüzemeltetők 85%-a végzett helyszíni ellenőrzéseket a koncentrációs határértékeknek az ipari létesítmények általi betartására vonatkozóan

57

Az ipari létesítmények is beleengedhetik szennyvizüket a közcsatorna-hálózatba a települési szennyvíztisztító telepek általi tisztításra. A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv szerint a tagállamoknak előzetesen szabályozniuk, illetve jóvá kell hagyniuk az ilyen jellegű szennyvízkibocsátást.

58

Annak biztosítására, hogy a szennyvíz-tisztítási folyamatot bizonyos szennyező anyagok ne akadályozzák és a települési szennyvíztisztító telepek által kibocsátott kimenő víz ne tartalmazzon a környezetre káros szennyező anyagokat, az ipari üzemeknek számos szennyező anyagra vonatkozóan koncentrációs határértékeket kell betartaniuk. Jogszabályi rendelkezések terén a helyzet tagállamonként eltér: Magyarországon és Romániában több paraméterre vonatkozóan határértékek vannak meghatározva, míg a Cseh Köztársaságban és Szlovákiában a határértékek a különösen veszélyes anyagokra vonatkozók kivételével csak tájékoztató jellegűek. Ezután a csatornahálózat/szennyvíztisztító telep üzemeltetője határozza meg műveleti utasításban a koncentrációs határértékeket.

59

A csatornahálózat üzemeltetője és az adott ipari létesítmény közötti kapcsolatot a szolgáltatási szerződés határozza meg, amely a jogszabályban meghatározottaknál szigorúbb koncentrációs határértékeket is előírhat.

60

A Cseh Köztársaságban, Magyarországon és Romániában (lásd: 9. táblázat) a közcsatornába szennyvizet kibocsátó ipari üzemek kötelesek önellenőrzést végezni az effluensek vonatkozásában. Az eredményeket általában a telepüzemeltetőknek nyújtják be. Romániában nincs jogszabályi előírás az eredmények bejelentésére²³, de a telepüzemeltetők szerepeltethetnek ilyen előírást a szerződésekben.

61

A Számvevőszék megjegyzi, hogy a szennyvíztisztító telepek üzemeltetői kétféleképpen értékelhetik ki az ipari üzemek által végzett ellenőrzések megbízhatóságát (lásd: 9. táblázat):

–az ipari létesítmények vízmintáit akkreditált laboratóriumok ellenőrzik: a tagállami jogszabályi rendelkezések nem tartalmaznak ilyen előírást. Az üzemeltető azonban szerepeltethet ilyen előírást az ipari létesítményekkel kötött szerződésben;

–az üzemeltető helyszíni ellenőrzéseket végez: a Cseh Köztársaságban, Romániában és Szlovákiában a jogszabályi rendelkezések tartalmaznak ilyen előírást.

9. táblázat

Tagállami jogszabályi rendelkezések a csatornahálózatba kibocsátott ipari szennyvíz ellenőrzésére vonatkozóan

Tagállam
Ipari létesítmények önellenőrzésére vonatkozó előírás
Akkreditált laboratóriumok általi ellenőrzésre vonatkozó előírás
Az üzemeltetők által az ipari létesítménynél végzett helyszíni ellenőrzésekre vonatkozó előírás

Cseh Köztársaság
Igen
Nem
Igen
(a gyakoriság nincs meghatározva)

Magyarország
Igen
Nem (bizonyos üzemtípusok kivételével)
Nem

Románia
Igen
Nem
Igen
(a gyakoriság nincs meghatározva)

Szlovákia
Igen
Nem
Igen
(a minimális gyakoriságot is beleértve)

Forrás: a tagállami jogszabályok számvevőszéki elemzése.

62

A Számvevőszék értékelése a telepenkénti ipari kibocsátók mintája esetén a maguk az üzemeltetők által végzett laboratóriumi vizsgálatokon, valamint az ipari kibocsátók által az üzemeltetőknek küldött elemzéseken alapult. Az esetlegesen kiszabott bírságokkal kapcsolatos információkat is megvizsgáltuk.

63

A Számvevőszék által vizsgált 28 települési szennyvíztisztító telep közül 26 kezelt ipari szennyvizet. A 26 telep közül 22 (85%) esetében az üzemeltetők végeztek helyszíni ellenőrzést. A fennmaradó négy telep közül háromnál akkreditált laboratóriumok elemezték az üzemeltető számára az ipari kibocsátók önellenőrzéseinek eredményeit.

64

Amennyiben egy ipari létesítmény túllépi a számára megállapított koncentrációs határértékeket, a szennyvíztisztító telep üzemeltetői bírságot szabnak ki: Magyarországon és Romániában a bírság – a szennyező anyagtól függően változó – összegét a tagállami jogszabályi rendelkezések határozzák meg, míg a Cseh Köztársaságban és Szlovákiában az üzemeltető és az ipari létesítmény közötti szerződés határozza meg a koncentrációs határértékek túllépése esetén fizetendő összeget. Míg Magyarország és Románia esetében a bírság – az egy éven belüli – két mérés között kibocsátott szennyezés mennyiségétől függ²⁴, a Cseh Köztársaságban és Szlovákiában a kiszámított összeg általában a mérés napján kibocsátott szennyezés mennyiségére vonatkozott²⁵. A Számvevőszék véleménye szerint ez utóbbi esetben a bírság összege túl alacsony, és visszatartó ereje korlátozott.

A vizsgált szennyvíztisztító telepek körülbelül egyharmada túlméretezett

65

A Számvevőszék megvizsgálta a lakosegyenértékben (azaz egy adott szennyezésterhelés kezelésére való alkalmasságban)²⁶ kifejezett kapacitáskihasználtságot, és megállapította, hogy a 28 vizsgált telep közül kilenc (32%) 50% alatti kapacitással üzemel (lásd: 2. ábra). További kilenc telep (32%) 51–60%-os kapacitással üzemel. Ez különösen Romániában problémás, ahol a 12 telep közül 8 50% alatti kapacitással üzemel. A jelentős kapacitástöbblettel rendelkező telepekbe történő beruházás nem tekinthető a szűkös uniós és tagállami pénzügyi források hatékony felhasználásának.

66

Egy másik mutató számvevőszéki értékelése is alátámasztja ezt a megállapítást: a hidraulikai kapacitást (azaz a l/mp-ben, illetve m³/órában kifejezett beérkező vízmennyiséget) tekintve 28 vizsgált telep közül 16 (57%) 60%-osnál kisebb kapacitással üzemel. Ez az értékelés a beérkező vízmennyiség (m³) és a telep átlagos – szárazidei – kapacitásának²⁷ összehasonlításán alapul.

2. ábra 2

Kapacitáskihasználás (LE)

Forrás: a Számvevőszék elemzése.

67

Ezenkívül a Számvevőszék megállapította, hogy a tiszta víznek (pl. csapadékvíz és talajvíz) a teljes beérkező mennyiségen belüli aránya a 28 vizsgált telep közül 22 (79%) esetében haladja meg a 30%-ot (32–85%). Ezt növeli a hidraulikai kapacitás kihasználtságát: a tiszta víz a beérkező vízmennyiség részét képezi, de nem igényel tisztítást. Ezzel összefüggésben:

–a Számvevőszék elismeri, hogy bizonyos mennyiségű csapadékvíz kerülhet a szennyvíztisztító telepekre, mivel a kombinált rendszerű csatornahálózatot nem minden esetben lehet elválasztott rendszerű csatornahálózattal felváltani (lásd: 52. bekezdés);

–a talajvíz-beszivárgást azonban hálózati rehabilitáció keretében csökkenteni lehet a hálózat és a csatornaaknák újraszigetelésével. Ha ezeket az építési munkálatokat figyelembe vennék a létesítmények tervezésekor, akkor csökkenteni lehetne– bizonyos esetekben lényegesen – a telepek hidraulikai kapacitását (lásd: 2. háttérmagyarázat).

6. kép. Az infrastruktúra ritkán használt része (Románia, Galati)

Forrás: Európai Számvevőszék.

2. háttérmagyarázat

Példa szennyvíztisztító telepre érkező nagy arányú talajvízre

Egy romániai telep esetében a hidraulikai kapacitás kihasználtsága 60 és 85% közötti. A telepre érkező víznek azonban körülbelül a fele talajvíz, amelyet nem kell tisztítani. Ha a szennyvízcsatorna-hálózat jobban lenne szigetelve, kevesebb talajvíz szivárogna be, és a hidraulikai kapacitáskihasználtság 40% körüli értékre csökkenne. A mintában található más telepek esetén a talajvíz-beszivárgás a teljes beérkező mennyiségnek csak 10–20%-át tette ki.

68

Bár a telepek többsége azzal számol, hogy a jövőben a bekötések száma nő, az új bekötések száma mégis alacsony, és miattuk nem fog jelentősen változni a kapacitáskihasználtság értéke. Ezenkívül hosszú távon ugyan ismét növekedhet az ipari tevékenység, ám az új ipari létesítmények várhatóan saját szennyvíztisztító rendszerekkel lesznek ellátva.

Az üzemeltetési költségek egyes elemeinek csökkentésében rejlő lehetőség

69

Az üzemi költségek²⁸ a társfinanszírozott eszközök működési hatékonyságát jelezhetik, és szerepet játszanak a vízdíj meghatározásában. Ezért a Számvevőszék a 28 vizsgált telep esetében kapott számviteli információk alapján összehasonlította a 2012. évi költségeket.

70

Az üzemeltetési költségeket befolyásolja a tisztítás típusa (a szigorúbb tisztítás magasabb költségekkel jár) és a telep mérete. Az összehasonlításból azonban kitűnik, hogy a telepek között jelentős különbségek figyelhetők meg (lásd: 3. ábra).

3. ábra

Üzemeltetési költség telepenként (euró/LE)

Megjegyzések: Két telep a torzító hatása miatt nem szerepel az összehasonlításban.

Az olyan telepek, ahol fokozottabb tisztítást alkalmaztak, de nem tartották be az irányelvben foglalt koncentrációs határértékeket, a „másodlagos tisztítás” kategóriában találhatók.

Forrás: a Számvevőszék elemzése.

71

A Számvevőszék megállapítja, hogy a vizsgált telepek közül többnél lehetőség van az üzemeltetési költségek csökkentésére, ahogy azt a következő példák is mutatják:

–az iszap szállításának és ártalmatlanításának költségeit tekintve jelentős áringadozások figyelhetők meg a vizsgált 28 telep között. Kilenc esetben ez a költség szárazanyag-tonnánként 100 euró fölött volt, hat esetben a költség tonnánként 50 és 100 euró között mozgott. E költségelem ára fontos szerepet játszik, mivel jelentős részt tehet ki a telep teljes üzemeltetési költségéből (általában 10%, de szélsőséges esetben akár 30% vagy 50% is lehet);

–az energiadíjak a 28 vizsgált telep összes működési költségének átlagosan mintegy 30%-át teszik ki. Az esetek felében a szennyvíztisztító telepek a szennyvíziszapot anaerob biodegradáció útján energiatermelésre használták fel. Ezeknek az eseteknek a többségében az energia aránya a teljes üzemeltetési költségben a 30%-os átlag alatt volt;

–ezzel összefüggésben az Európai Környezetvédelmi Ügynökség egy 2014-es jelentésben²⁹ arra a következtetésre jutott, hogy a vízközművek teljesítményének Európa-szerte történő mérésére szolgáló mutatók alkalmazása jelentősen hozzájárulna az erőforrás-hatékonysági kihívások jobb megértéséhez. Ezeknek a mutatóknak az összehasonlítása megfelelő alapul szolgálhatna egy teljesítmény-összehasonlítási projekthez.

A települési szennyvíztisztító telepekben keletkező iszap felhasználása

72

A szennyvíztisztítás során szennyvíziszap keletkezik. A szennyvíziszap a hulladékokról szóló irányelv³⁰ értelmében hulladéknak minősül. Az irányelv szerint előnyben kell részesíteni a hulladék újbóli felhasználását, újrafeldolgozását és újrahasznosítását a hulladéklerakóban történő elhelyezés, hulladékégetés vagy tartós tárolás útján történő ártalmatlanítással szemben³¹. Az Unió ösztönzi a szennyvíziszap trágyázószerként történő mezőgazdasági felhasználását.

7. kép. Keletkező szennyvíziszap (Cseh Köztársaság, Blansko)

Forrás: Európai Számvevőszék.

73

A Számvevőszék a következőket vizsgálta:

–az iszapot újra felhasználják-e az ártalmatlanítás helyett;

–a települési szennyvíztisztító telepek üzemeltetői betartják-e az egyes szennyvíziszap-paraméterekre, különösen a nehézfémekre vonatkozó koncentrációs határértékeket;

–a Bizottság végrehajtotta-e a Számvevőszék által ebben a témakörben adott korábbi ajánlásokat.

A négy tagállamból háromban hulladéklerakóban történő ártalmatlanítás helyett újra felhasználják a szennyvíziszapot

74

A 28 szennyvíztisztító telepre kiterjedő számvevőszéki értékelés a 2012-ben keletkezett iszap mennyiségét³² is vizsgálta a telepek üzemeltetői és a hulladékgazdálkodási vállalatok közötti szerződéses megállapodások és a vonatkozó számviteli adatok áttekintése alapján. Ellenőrzésünk során nem kerestünk fel a keletkezett iszap elszállítását és megfelelő kezelését végző hulladékgazdálkodási vállalatokat.

75

A Számvevőszék megállapította, hogy a Cseh Köztársaságban, Magyarországon és Szlovákiában a telepek általában egy vagy több hulladékgazdálkodási vállalattal álltak szerződéses viszonyban, és ezek a vállalatok vagy maguk végezték az iszap kezelését vagy más felhasználóknak szállították el azt. A szerződések alapján a hulladékgazdálkodási vállalatok az iszapot főként komposztálásra, rekultivációra vagy biogáz előállítására használták.

76

Romániában a 12 vizsgált telep közül 11 esetében az iszapot egészben vagy részben hulladéklerakóban helyezik el, illetve a telepen tárolják. Az iszapnak a telepen történő tárolása nem tartható fenn hosszú távon.

77

A romániai nemzeti hulladékgazdálkodási stratégia (2003–2013) szerint 2020-ig el kell érni, hogy az iszap 50%-át a mezőgazdaságban használják fel vagy pedig elégessék. A román hatóságok 2012 februárjában mutatták be az új szennyvíziszap-kezelési stratégiát, de azt az ellenőrzés időpontjában még nem hagyták jóvá.

78

A tagállamok a 2012 végi állapotokat tükröző adatokat nyújtottak be a Bizottságnak a szennyvíziszap felhasználására vonatkozóan. Ezek az adatok is megerősítik, hogy a felkeresett négy tagállam közül háromban az újbóli felhasználás az előnyben részesített megoldás (lásd: 4. ábra).

4. ábra

Szennyvíziszap-felhasználás a teljes keletkező iszapmennyiség százalékában (2012.12.31-i állapot)

Megjegyzések: A Cseh Köztársaságban 2012-ben az iszap 32%-át használták fel komposztálásra (kategória: újbóli felhasználás: egyéb). Szlovákiában 2012-ben az iszap 63%-át használták fel komposztálásra (kategória: újbóli felhasználás: talaj és mezőgazdaság). Romániában a „lerakás: egyéb” kategória tartalmazza a telepen történő ideiglenes tárolást.

Forrás: a tagállamok és a Bizottság által szolgáltatott adatok számvevőszéki elemzése.

Az esetek többségében betartották a vonatkozó koncentrációs határértékeket

79

A szennyvíziszap mezőgazdasági felhasználásáról szóló irányelv szerint a szennyvíztisztító telepek üzemeltetőinek kell az iszap tartalmát ellenőrizniük³³ a különösen a nehézfémekre vonatkozó koncentrációs határértékek betartásának biztosítása érdekében.

80

Ezen felül a tagállami jogszabályi rendelkezések a szennyvíziszapról szóló irányelven túlmenően több paramétert és szigorúbb határértékeket is tartalmazhatnak, és a mezőgazdasági termőföldön kívüli területekre is meghatározhatnak koncentrációs határértékeket. A tagállami jogszabályok számvevőszéki elemzése szerint:

–az iszap mezőgazdasági felhasználása esetén mind a négy tagállam tagállami jogszabályai számos paraméter esetében a szennyvíziszapról szóló irányelvben szereplőknél szigorúbb határértékeket szabtak. Mind a négy tagállam további határértékeket is meghatározott, például az arzénra vonatkozóan;

–amennyiben az iszapot komposztálási nyersanyagként használják fel, a Cseh Köztársaságban és Szlovákiában műszaki normák írják elő a nyersanyagra vonatkozó határértékeket;

–lerakóba történő elhelyezés esetén egy 2002-es tanácsi határozat³⁴ tartalmazza a hulladéklerakókra vonatkozó kimosódási határértékeket. Megjegyezzük, hogy a cseh jogszabályi rendelkezések szerint a nem kommunális hulladéknak minősülő biológiailag lebontható hulladék, továbbá folyékony vagy folyadékot kibocsátó hulladék (az iszapot is beleértve) nem helyezhető el hulladéklerakóban³⁵. Magyarországon, Romániában és Szlovákiában engedélyezett a lerakóban történő elhelyezés.

81

Mivel a szennyvíziszapot komposztálási nyersanyagként is fel lehet használni, a Számvevőszék elemezte a komposzt felhasználására vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket is, és megállapította, hogy a helyzet tagállamonként változik, mivel jelenleg nincsenek uniós szinten meghatározott koncentrációs határértékek (lásd: 10. táblázat).

10. táblázat

A komposztra vonatkozó koncentrációs határértékekkel kapcsolatos jogszabályi rendelkezések

Cseh Köztársaság
Magyarország
Románia
Szlovákia

Igen

–komposzt mezőgazdasági területen

–komposzt rekultivációs felhasználásra

–komposzt trágyázószerként

Igen

–komposzt trágyázószerként

Nincs rekultivációval vagy nem mezőgazdasági területen történő felhasználással kapcsolatos előírás
Nincs
Igen

–komposzt trágyázószerként

Nincs rekultivációval vagy nem mezőgazdasági területen történő felhasználással kapcsolatos előírás

Forrás: a tagállami jogszabályok számvevőszéki elemzése.

82

A koncentrációs határértékeknek a 28 szennyvíztisztító telep általi betartására irányuló számvevőszéki vizsgálat a telepüzemeltetők által 2012-ben végzett laborvizsgálatokon alapult. Ennek tanúsága szerint ha voltak határértékek (lásd: 80. bekezdés), azokat a Cseh Köztársaságban, Magyarországon és Szlovákiában minden telep betartotta. Romániában a határértékeket a három olyan telep közül, amelyek iszapját mezőgazdasági termőföldön használták fel, egy telep (33%) teljesítette. A két másik telep esetében az elemzések nem terjedtek ki minden paraméterre. Ezenkívül az iszapot hulladéklerakóban elhelyező hét telep közül hat (86%) nem tartotta be a szárazanyag-tartalomra vonatkozó határértéket. Ezenkívül a hét telep közül három esetében (43%) az elemzések nem terjedtek ki minden paraméterre.

83

Bizonyos felhasználástípusok esetén (rekultiváció, nem mezőgazdasági termőföld) a határértékek hiánya veszélyeztetheti a talajminőséget, illetve a szivárgás és bemosódás következtében a talajvíz minőségét is. A komposzt trágyázószerként történő forgalmazására vonatkozó uniós előírások hiányában nem lehet egyenértékű környezetvédelmet biztosítani az Unió egész területén. Továbbá egy, a Bizottság számára készített tanulmány szerint „a piac további fejlődésének fő akadálya az, hogy egyes országokban a komposzt minősége rossz”³⁶.

8. kép. A vizsgálatok végrehajtására szolgáló laboratóriumi berendezések egy szennyvíztisztító telepen (Magyarország, Szeged)

Forrás: Európai Számvevőszék.

A szennyvíziszapról szóló irányelv aktualizálása a műtrágyákról szóló rendelet bizottsági felülvizsgálatára vár

84

A Számvevőszék 3/2009. sz. különjelentésében³⁷megfontolásra ajánlotta a Bizottságnak, hogy nem volna-e ideje felülvizsgálni a szennyvíziszapról szóló irányelvet. A Bizottság átfogóan értékelt több a hulladékárammal kapcsolatos irányelvet, köztük a szennyvíziszapról szóló irányelvet ³⁸, hogy meghatározza, alkalmas-e feladatának ellátására a szabályozási keretrendszer. A 2014-es értékelés következtetése szerint a szennyvíziszapról szóló irányelv relevanciája jelenlegi formájában kétséges. Az eltelt közel 30 év alatt sem történt meg az irányelvben foglalt előírások és követelmények felülvizsgálata és aktualizálása. Az értékelés további következtetése szerint az irányelv felülvizsgálatával kapcsolatos jövőbeni döntést a műtrágyákról szóló felülvizsgált rendelet elfogadásáig el kell halasztani³⁹.

85

2010-ben az aktuális műtrágya-rendelet működéséről szóló utólagos ellenőrzés⁴⁰ arra a következtetésre jutott, hogy a rendelet hatókörét ki kell terjeszteni a műtrágyákon kívül a szerves trágyázószerekre és a talajjavító szerekre is. Az értékelés a trágyázószerekben található szennyező anyagokra vonatkozó maximális határértékékek bevezetését is javasolta. 2015-ben a Bizottság mérlegeli, hogy javasolja-e a műtrágyákról szóló rendelet esetleges felülvizsgálatát.

86

2012-ben a Bizottság Közös Kutatóközpontja bemutatta a szennyvíziszapban előforduló egyes vegyületek előfordulásáról és mennyiségéről szóló páneurópai felmérésének eredményeit. A jelentés szerint nem támasztja alá tudományos bizonyíték a klasszikus szerves szennyező anyagokra és az újonnan megjelenő szennyező anyagokra vonatkozó új határértékek bevezetését, a perfluoralkid-vegyületek kivételével⁴¹.

87

Más tanulmányok és felmérések⁴² a mikroműanyag részecskékhez kapcsolódó potenciális kockázatokat említenek. A mikroműanyag részecskéket a szennyvíztisztító telepek bizonyos mértékig el tudják távolítani a szennyvízből, és ezek az eltávolított részecskék ezután belekerülnek az iszapba. Ha ezt az iszapot mezőgazdasági területen használják fel, a mikroműanyag részecskék a vízi környezetbe juthatnak a csurgalékvízzel.

88

A komposzttal kapcsolatban a Számvevőszék 20/2012. sz. különjelentésében⁴³ azt ajánlotta, hogy a Bizottság a tagállamokkal együtt dolgozzon ki uniós minőségi előírásokat a komposztpiac fejlesztésének elősegítése érdekében. A Bizottság Közös Kutatóközpontja 2014 elején technikai ajánlást tett közzé a biológiai kezelésnek kitett biológiailag lebontható hulladékok hulladékstátuszának megszűnésére vonatkozó kritériumokról⁴⁴. A tanulmány azonban a szennyvíziszapot ki tervezte vonni a komposztálási és fermentációs maradék anyagok köréből. Még nem egyértelmű, hogy a műtrágyákról szóló rendelet felülvizsgálatára irányuló javaslat be fogja-e vezetni a javasolt kritériumokat és ha igen, hogyan, valamint hogy be fog-e vezetni egy mechanizmust a technikai javaslat hatókörébe nem tartozó kategóriáknak, mint például a szennyvíziszapnak a szabályozás hatókörébe történő fokozatos bevonására.

Az uniós társfinanszírozású települési szennyvíztisztító telepek pénzügyi fenntarthatósága

89

A vízszolgáltatás pénzügyi fenntarthatóságának biztosításában fontos elem a költségek megtérülése. A pénzügyi fenntarthatóság akkor valósul meg, ha a szolgáltatásnyújtásból származó bevételek fedezik az üzemeltetési és karbantartási költségeket és az állóeszköz-beruházási költségek megtérülését, lehetővé téve ezáltal a beruházás megújítását. A víz-keretirányelv (9. cikk) felhívta a tagállamokat, hogy 2010-ig gondoskodjanak arról, hogy a különböző vízfelhasználási módok megfelelően járuljanak hozzá a vízszolgáltatás költségeinek megtérüléséhez. A szennyvízzel kapcsolatos szolgáltatások felhasználói a csatornadíjon keresztül járulnak hozzá a költségek megtérüléséhez. Ezenkívül a szennyező fizet elve⁴⁵ alapján a szennyezők (ebben az esetben a szennyvizet kibocsátó háztartások és ipari létesítmények) felelősek az általuk okozott szennyezésért, ezért nekik kell a szennyezés csökkentésének (ebben az esetben a szennyvíztisztításnak) a költségeit is viselni.

90

Mivel a víz nem egy szokásos, a kereskedelmi forgalomban kapható termék, ezért a víz- és csatornadíjakat az általában tagállami jogszabályok által meghatározott díjmegállapítási mechanizmusokkal számítják ki.

91

A csatornadíj megállapításakor a tagállamok figyelembe vehetik a társadalmi, környezeti és gazdasági hatásokat⁴⁶ annak érdekében, hogy a víz- és csatornaszolgáltatás megfizethető maradjon. A bizottsági iránymutatás⁴⁷ a háztartás jövedelmének 4%-ában határozza meg az általánosan elfogadott megfizethetőségi arányt, azaz a teljes víz- és csatornadíj a háztartások jövedelmének 4%-a lehet.

92

A bizottsági iránymutatás⁴⁸ mind a 2000–2006-os, mind a 2007–2013-as programozási időszak esetében előírta, hogy a víz- és csatornadíj fedezze legalább a működési és karbantartási költségeket, valamint az eszközök értékcsökkenésének jelentős részét. Az értékcsökkenés tekinthető úgy, mint az infrastruktúra jövőbeni megújításának költsége.

93

A 2014–2020-as programozási időszakban egy előzetes feltételrendszer teljesítésének előírásával kötelezővé tették a költségmegtérülés elvének betartását. Ez azt jelenti, hogy a 2014–2020-as programozási időszakra vonatkozó operatív programok jóváhagyásának feltétele „annak biztosítása, hogy a különféle vízhasznosítási célok megoszlása megfelelően hozzájáruljon a vízszolgáltatások költségeinek megtérüléséhez […]”. A „megfelelő hozzájárulás” fogalmát azonban a tagállamok saját hatáskörben határozzák meg.

94

A Számvevőszék a következőket vizsgálta:

–a víz- és csatornadíj fedezte-e az eszközök értékcsökkenését, azok üzemeltetési és karbantartási költségeit;

–amennyiben az üzemeltetési és karbantartási költségek nem voltak megfelelően fedezettek, volt-e lehetőség a víz- és csatornadíj emelésére;

–az infrastruktúra tulajdonosai elegendő pénzügyi tartalékot halmoztak fel ahhoz, hogy abból képesek legyenek kicserélni/felújítani az infrastruktúrát annak élettartama végén.

A felhasználókra terhelt víz- és csatornadíjak csak az esetek 11%-ában tették lehetővé a költségek teljes megtérülését

95

A Számvevőszék a vizsgált 28 szennyvíztisztító telep vonatkozásában elemezte a 2012. évi víz- és csatornadíjak megállapítását. Ennek keretében összevetette a víz- és csatornadíjban szereplő költségösszetevőket a telepüzemeltetők és infrastruktúra-tulajdonosok pénzügyi adataival. A Számvevőszék megállapította, hogy teljes költségmegtérülés csak három esetben (11%) valósult meg. Az esetek fennmaradó 89%-ában a megtérülés csak részleges volt.

96

A Számvevőszék megjegyzi, hogy három tagállamban külön jogszabályi rendelkezések korlátozzák a költségek megtérülésének mértékét:

–a Cseh Köztársaságban⁴⁹ és Szlovákiában⁵⁰ nem tartozik a kötelező megtérülés hatókörébe az eszközök – uniós vagy tagállami – támogatásból beszerzett részének értékcsökkenése;

–Magyarországon 2013-ban csökkentették a víz- és csatornadíjat⁵¹, míg Szlovákiában korlátozások vannak érvényben a díjak emelésére vonatkozóan⁵².

97

A helyzetre figyelemmel a Számvevőszék úgy véli, hogy fennáll annak kockázata, hogy a telepek üzemeltetői a rövid távú nyereségesség fenntartása érdekében nem végeznek el szükséges karbantartásokat. Emiatt azonban csökkenhet a szennyvíztisztító telepek üzemeltetési fenntarthatósága. Az ellenőrzés hatóköre nem terjedt ki annak értékelésére, hogy a 2012. évi karbantartási költségek megfeleltek-e a tényleges karbantartási szükségleteknek.

98

A díjak megállapítására további hatást gyakorolhat az, hogy egy infrastrukturális projekt esetében miként állapítják meg az uniós támogatást. Az uniós támogatás csak abban az esetben indokolt, ha a projekt által termelt bevétel nem elégséges a beruházási és működési költségek fedezésére. Ezt a finanszírozási hiányt (a diszkontált beruházási költségek és a diszkontált nettó bevétel különbségét) költség-haszon elemzés segítségével meg kell becsülni, majd közforrásból (beleértve az uniós támogatásokat is) lehet áthidalni. Ez a megközelítés hátrányosan befolyásolja a költségmegtérülés elvének érvényesülését, mivel azt sugallja, hogy minél nagyobb bevétel származik a szennyvízhez kapcsolódó tevékenységekből (azaz minél magasabb a csatornadíj), annál alacsonyabb támogatásra számíthat a beruházó.

99

A 2014–2020-as programozási időszakban a korábbi időszakoktól eltérően az uniós támogatásért pályázóknak nem feltétlenül kellett költség-haszon elemzést végezniük⁵³ a projektre vonatkozóan a finanszírozási hiány megállapításához. Ehelyett a vonatkozó rendeletben 25%-ban meghatározott átalányértéket is alkalmazhattak⁵⁴. A finanszírozási hiány így a projekt által termelt bevételtől függetlenül 75% lesz. Más szóval, ha a csatornadíjat úgy állapítják meg, hogy a bevétel a költségek több mint 25%-át fedezi, az nem fogja arányosan csökkenteni a támogatás mértékét.

A csatornadíjak az olyan esetek 92%-ában a Bizottság által említett megfizethetőségi szint alatt voltak, ahol a költségek megtérülése csak részben volt biztosított

100

A felkeresett négy tagállam 2012. évi átlagos csatornadíjait az 5. ábra mutatja be.

101

A 25 olyan esetből 23-ban (92%), ahol nem valósult meg a költségek teljes fedezete, a felhasználók által a víz- és csatornaszolgáltatásért fizetett teljes díjak a Bizottság által említett, a háztartás jövedelmének 4%-át kitevő megfizethetőségi szint alatt voltak. Ezek közül hét esetben (30%) a csatornadíj alacsonyabb volt az országos átlagnál.

5. ábra

2012. évi átlagos csatornadíjak

Megjegyzés: A díjakat az alábbi euróárfolyamon váltottuk át nemzeti pénznemre: 1 euró = 291 86 HUF, 25 CZK és 4,45 RON.

Forrás: A Cseh Köztársaság és Magyarország nemzeti statisztikai hivatalai, a Szlovákiai Vízkutatási Intézet és a romániai hatóságok.

A pénzügyi tartalékok nem elégségesek az infrastruktúra megújításának biztosításához

102

Az infrastruktúra megújítását általában az infrastruktúra tulajdonosának kell biztosítania⁵⁵. A vizsgált 28 szennyvíztisztító telep közül 12 esetében (43%) képeztek a tulajdonosok tartalékot⁵⁶ a megújítás finanszírozására. A helyzet a csatornaszolgáltatás kezeléséhez választott szervezeti felépítéstől függően változott (lásd: 11. táblázat). Ha a tulajdonos egy önkormányzat és nincs jogszabályi előírás a víziközmű-infrastruktúra kezeléséhez kapcsolódó tevékenységek elkülönített számviteli nyilvántartására vonatkozóan, az ebből a tevékenységekből származó bevételek és kiadások keveredni fognak az önkormányzat más tevékenységeiből származó bevételekkel és kiadásokkal.

103

A vizsgált telepek esetében, még ha tartalékot is halmoztak fel, vagy ahol a forrásokat elkülönítetten tartották nyilván, az érvényben levő díjpolitika miatt azok nem lesznek elégségesek az infrastruktúra jövőbeni megújításához (lásd: 95. és 96. bekezdés).

104

Az üzemeltető vállalatok pénzügyi helyzetét tekintve a vízdíj megállapítására vonatkozó jogszabályi rendelkezések lehetővé teszik egy megadott nyereséghányad beépítését⁵⁷, ami előfeltétele a tartalékok felhalmozásának (Magyarországon nincs ilyen jogszabályi rendelkezés). Az üzemeltető vállalatok közül 26 (93%) teljesen vagy többségi köztulajdonban van, általában annak az önkormányzatnak a tulajdonában, amely az infrastruktúra tulajdonosa is.

105

Az üzemeltető vállalatok, amelyek gyakran ivóvíztelepeket is és több szennyvíztisztító telepet kezelnek, gyakorlatilag szinte minden esetben fel tudtak halmozni némi tartalékot. Ezek a források hozzájárulhatnak az infrastruktúra megújításának finanszírozásához, feltéve, hogy a tartalékokat az üzemeltető vállalatok nem vonják ki a társaságokból a vízgazdálkodástól eltérő célra. A 28 üzemeltető vállalat közül kilenc (32%) fizetett osztalékot a 2010–2012 közötti időszakban.

11. táblázat

Az infrastruktúratulajdonosok által felhalmozott pénzügyi tartalékok

A tulajdonos önkormányzat (vagy önkormányzati társulás)
A tulajdonos egy önkormányzat (vagy önkormányzati társulás) által létrehozott társaság

A telepet nem ez a társaság üzemelteti
Ez a társaság üzemelteti is a telepet

19 eset (68%)
4 eset (14%)
5 eset (18%)

Tartalékképzés
16% Igen
84% Nincs megadva, vagy nincs
Igen
Igen
(lásd: 105. bekezdés).

Tartalékok elegendőek
Nem
Nem
Nem

13Ilyen egyedi rendszernek tekinthető pl. az emésztőgödör.

14A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv kritériumai alapján ekként meghatározott területek (lásd: Glosszárium).

15Teljes nitrogénmennyiség:az összes Kjeldahl-nitrogén (szerves N + NH₃), nitrát-nitrogén (NO₃) és nitrit-nitrogén (NO₂) összege.

162014-ben szolgáltatott adatok, amelyek a 2012.12.31-i referencia-időponttal mutatják be a Cseh Köztársaságban, Romániában és Szlovákiában, valamint a 2011.12.31-i állapot szerint a Magyarországon fennálló helyzetet.

17A jogszabályi megfelelőség ellenőrzése hierarchikus megközelítést követ. Ez azt jelenti, hogy a gyűjtésre vonatkozó meg nem felelés (az irányelv 3. cikke) még akkor is a szennyvízkezelési kötelezettségnek való meg nem felelésnek minősül (4. cikk, illetve adott esetben az 5. cikk), ha az effluensek minőségi jellemezői teljesítik az irányelv előírásait. Hasonlóképpen, ha egy agglomeráció nem teljesíti a másodlagos tisztításra vonatkozó minőségi előírásokat, akkor az 5. cikket (szigorúbb tisztítás) sem teljesíti.

18A legutóbbi közzétett jelentés: „7. jelentés a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtásáról”, COM(2013) 574 final, 2013. augusztus 7.

19Románia a 2009. december 31-i referencia-időpontig még nem érkezett el egyik közbenső határidejéig sem, így a megfelelés értékelése még várat magára. A 2012. december 31-i helyzet szerint azonban (lásd: 3. táblázat) Románia 2010-ben nem teljesítette első határidejét.

20Az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1260/1999/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. július 11-i 1083/2006/EK tanácsi rendelet (HL L 210., 2006.7.31., 25. o.) 93. cikke.

21A szennyvíz és a csapadékvíz mennyiségének aránya.

22A telep által kezelni képes szárazidei, azaz nem esős időszakban előforduló bejövő mennyiség.

23A laboratóriumok, valamint az orvosi és állatorvosi tevékenységet folytató vállalkozások kivételével.

24Ez a megállapodásban szereplő mennyiséget meghaladóan kibocsátott mennyiségnek felel meg (a térfogat megszorozva a például mg/l-ben meghatározott koncentrációval).

25A szerződések általában egy szabványos időszakot határoztak meg (a szerződéstől függően 5–30 nap) olyan esetekre, amikor nem lehet egyértelműen meghatározni a koncentrációs határértékek túllépésének pontos időtartamát.

26Az évente ténylegesen kezelt szennyezésterhelés (LE-ben kifejezve) és az elméleti szennyezésterhelés összehasonlítása (lásd: II. melléklet, „Tervezési kapacitás (LE)” oszlop.)

27Mivel a beérkező mennyiség szennyvizet és tiszta vizet (pl. tisztításra nem szoruló csapadékvizet és talajvizet) is tartalmaz, a kapacitáskihasználtság értékelésekor a tiszta víz arányát vettük figyelembe.

28Az alábbi költségek összege: munkaerő-költség, anyagköltség (beleértve a vegyszerek költségét), energiaköltség, az iszapszállítás és -elhelyezés költségei, egyéb költségek. Az „egyéb költségek” kategóriában csak a kiszervezett karbantartás költségét és a kiszervezett laboratóriumi elemzés költségeit vettük figyelembe. Az értékcsökkenést például nem számítottuk ide.

29Az 5/2014. számú, ‘Performance of water utilities beyond compliance’ (Víziközművek teljesítménye a szabályszerűségi követelmények teljesítésén túl) című technikai jelentés.

30Az Európai Parlament és a Tanács 2008/98/EK irányelve (2008. november 19.) a hulladékokról és egyes irányelvek hatályon kívül helyezéséről (HL L 312., 2008.11.22., 3. o.).

31A 2008/98/EK irányelv 4. cikke által bevezetett hulladékhierarchia.

32A négy tagállamban vizsgált szennyvíztisztító telepeken keletkező iszap megoszlása a teljes keletkezett iszapmennyiségen belül az alábbi: a Cseh Köztársaságban 0,78%, Magyarországon 45%; Romániában 52% és Szlovákiában 10%.

33A paramétereket, a koncentrációs határértékeket és a laboratóriumi elemzésre küldendő minták éves számát a 86/278/EGK irányelv 9. cikke és II. melléklete határozza meg.

34A Tanács 2002. december 19-i 2003/33/EK határozata az 1999/31/EK irányelv II. mellékletének 16. cikke alapján a hulladékok hulladéklerakókban történő átvételének kritériumairól és eljárásairól (HL L 11., 2003.1.16., 27. o.).

35Vyhláška 294/2005 Sb (294/2005 Sb rendelet).

36Az ENV.G.4/FRA/2008/0112 keretszerződés szerint a vito vision on technology által, a Bio Intelligence Service és ARCADIS közreműködésével készített, az „Assessment of feasibility of setting bio-waste recycling targets in the EU, including subsidiarity aspects” (Biohulladék-újrahasznosítási célok megvalósíthatóságának értékelése az Unióban, a szubszidiaritással kapcsolatos kérdésekre is kitérve), című, 2011.03.31-i végleges jelentés.

37A Számvevőszék 3/2009. sz. különjelentése: „Az 1994–99-es és a 2000–06-os programozási időszak strukturális intézkedései keretében szennyvízkezelésre fordított kiadások eredményessége”.

38„Ex-post evaluation of five Waste Stream Directives” (a hulladékáramról szóló öt irányelv utólagos értékelése) (SWD(2014) 209 final, 2014. július 2.

39Az Európai Parlament és a Tanács 2003. október 13-i 2003/EK rendelete a műtrágyákról (HL L 304., 2003.11.21., 1. o.).

40A Centre for Strategy and Evaluation Services által a Bizottság számára készített 2010. novemberi „Evaluation of Regulation (EC) 2003/2003 relating to fertilisers” (A műtrágyákról szóló 2003/2003/EK rendelet értékelése) végleges jelentés.

41Mérgező szintetikus vegyi anyagok.

42Lásd például: 1) Az Alfred-Wegener-Institut által végzett elővizsgálathoz kapcsolódó 2014.10.30-i sajtóközlemény (www.awi.de) és 2) a www.stowa.nl (Stichting Toegepast Onderzoek Waterbeheer) weboldalon 2013.09.29-én közzétett, a mikroműanyag részecskék által az édesvízi környezetben okozott potenciális kockázatokról szóló tanulmány.

43A Számvevőszék 20/2012. sz. különjelentése: „A települési hulladékgazdálkodási infrastrukturális projekteket finanszírozó strukturális intézkedések eredményesen segítik-e a tagállamokat az uniós hulladékgazdálkodási politika céljainak elérésében?” (http://eca.europa.eu).

44Olyan kritériumok, amelyeket bizonyos meghatározott hulladékoknak teljesíteniük kell ahhoz, hogy ne minősüljenek többé hulladéknak.

45Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (egységes szerkezetbe foglalt változat) 191. cikkének (2) bekezdése.

46A víz-keretirányelv 9. cikke.

47A 2007–2013-as új programozási időszak: Iránymutatás a költség-haszon elemzések módszertanára vonatkozóan (The new programming period 2007-13: Guidance on the methodology for carrying out cost-benefit analyses), 4. sz. munkadokumentum, 8/2006.

48A 2000–2006-os új programozási időszak: 1. sz. technikai dokumentum. A „szennyező fizet” elv alkalmazása – Differenciált közösségi támogatási arány alkalmazása a strukturális alapok, a Kohéziós Alap és az ISPA infrastrukturális intézkedései keretében (The new programming period 2000–2006: Technical paper 1 – Application of the polluter pays principle – Differentiating the rates of Community assistance for Structural Funds, Cohesion Fund and ISPA infrastructure operations) (1999.12.6.). A 2007–2013-as programozási időszakra vonatkozóan lásd az előző lábjegyzetet.

49Az uniós társfinanszírozású projektek esetében a csatornadíj a teljes értékcsökkenés megtérülését biztosító mértékig emelendő, ám a megfizethetőségi szint (jelenleg a háztartások jövedelmének 2%-a) figyelembevételével.

50Az eszközök 2011 előtti támogatásból beszerzett részének értékcsökkenése nem szerepel a díjmegállapítási számításokban. Egy 2011-es rendelet értelmében azonban a 2011-től kezdve beszerzett eszközök értékcsökkenését maximum évi 2%-ban (azaz 50 éves élettartamot feltételezve) lehet figyelembe venni. A Bizottság valójában csak a 2011-es rendelet jóváhagyását követően hagyta jóvá a 2007–2013-as programozási időszak alá eső „nagyprojekteket”, mivel úgy vélte, hogy a korábbi jogi keretek nem biztosították a fenntarthatóságot.

51Magyarországon a csatornadíj megállapítása 2011-ig az önkormányzatok hatáskörébe tartozott. A jogszabály-módosítások értelmében a 2012. évi díjak a 2011. évi díjakhoz képest legfeljebb 4,2%-kal emelkedhettek. A 2013. évi díjaknak (az év első felében) a 2012. évi díjakkal kellett megegyezniük, majd 2013 második felében és 2014-ben a díjak nem haladhatták meg a 2012. évi díjak 90%-át.

52A 2014-es díjak 2015-ben és 2016-ban is érvényben maradnak, kivéve, ha a gazdasági paraméterek jelentős változása miatt nem kérik és indokolják az árkorrekciót.

53A Bizottság által jóváhagyandó „nagyprojektek” esetén (lásd: 10. bekezdés) a kötelezettség fennmarad. A 2014–2020-as programozási időszakban ezek olyan projekteket jelentenek, ahol a teljes támogatható költség meghaladja az 50 millió eurót.

54Az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 2013. december 17-i, 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.) 61. cikkének (3) bekezdése és V. melléklete.

55Ha az infrastruktúra tulajdonosa és üzemeltetője külön jogi személy, az üzemeltetőnek származik bevétele a tisztított szennyvízből. Ennek a bevételnek az üzemeltető számára fedeznie kell az üzemeltetési és karbantartási költségeket, valamint a tulajdonos számára fizetendő bérleti díjat. A bérleti szerződésben szereplő bérleti díjnak fedeznie kell a tulajdonos számára felmerülő értékcsökkenést és egyéb költségeket.

56A mérlegben a céltartalék és/vagy eredménytartalék sorok alatt szereplő tartalékok.

57A Cseh Köztársaságban jogszabályi rendelkezés írja elő, hogy a nyereség ésszerű legyen. 2013-ban a törvény egy képlet segítségével számította ki az ésszerű nyereséget. Szlovákiában a nyereség egy megadott köbméterenkénti értékre korlátozódik.

Következtetések és ajánlások

106

Az Európai Regionális Fejlesztési Alapból / Kohéziós Alapból származó finanszírozás a 2000–2006-os és 2007–2013-as programozási időszakban döntő szerepet játszott abban, hogy a tagállamok előre tudtak lépni a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv előírásainak teljesítése felé. A jelentésünkben szereplő mind a négy tagállam esetében azonban késedelmek merültek fel, és az uniós források felhasználása lassú volt. Szinte minden uniós társfinanszírozásban részesülő települési szennyvíztisztító telep megfelelően kezelte a szennyvizet, ám a Számvevőszék véleménye szerint körülbelül egyharmaduk túlméretezett. A legtöbb felkeresett tagállamban az effluensekre vonatkozó tagállami előírások gyakran szigorúbbak voltak az irányelv előírásainál, ami arra utal, hogy szükséges lehet az irányelv felülvizsgálata. Hiányosságokat állapított meg a Számvevőszék a túlfolyások és az iszap kezelésére vonatkozóan is. Végül a csatornadíj sok esetben túl alacsony a társfinanszírozott infrastruktúra pénzügyi fenntarthatóságának biztosításához.

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv határidőinek betartása

107

A jelentésünkben szereplő mind a négy tagállam nagyot lépett előre a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv előírásainak teljesítése felé, de egyes területeken késedelmek merültek fel náluk:

–A 2000 LE feletti (vagyis kibocsátási követelmények által érintett) agglomerációkban történő szennyvízgyűjtésre vonatkozó határidők mind a négy tagállamban teljesültek, kivéve Romániát, amely a közbenső határidőket tekintve enyhe késésben volt. Mind a négy tagállamban jogszabályi rendelkezések biztosítják, hogy a háztartásokat bekössék a nyilvános szennyvízhálózatba. E kötelezettségeket homályos megfogalmazásuk miatt a tagállami hatóságok azonban csak nehezen tudják eredményesen betartatni;

–egyik felkeresett tagállam sem tartotta be a 2000 LE feletti agglomerációkban a szennyvízkezelésre előírt határidőket. A Számvevőszék észrevételezte azt is, hogy egyes, a jelentésben tárgyalt tagállamokban nagymértékben csökkent az ilyen agglomerációk száma. Ebből következően kevesebb agglomerációnak kellett megfelelnie az irányelvi előírásoknak;

–a 2000 LE alatti agglomerációkra nézve, amelyek szintén használnak fel uniós forrásokat, a Bizottságnak csak részleges információi vannak, mivel nem folyik külön erre vonatkozó beszámolás, és a tagállamok vízgyűjtő-gazdálkodási tervei sem tartalmaznak teljes körű tájékoztatást.

108

A Bizottság jelenleg a jelentésben szereplő négy tagállam közül háromban kíséri figyelemmel a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv betartásának helyzetét. A Számvevőszék elemzésének tanúsága szerint hosszadalmas folyamatról van szó: a tagállamoknak általában kb. 18 hónapjuk (egyes esetekben 30 hónapjuk) van a Bizottság felé történő adatszolgáltatásra, és további 18 hónap, mire a Bizottság véglegesíti az elemzést és a beszámolót.

1. ajánlás

A Bizottság:

a)írja elő, hogy a 2000 LE alatti, gyűjtőrendszerekkel rendelkező agglomerációk ismertessék, hogy a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 7. cikkének megfelelően történik-e a szennyvíztisztítás, és ha nem, akkor szerepelnek-e megfelelő intézkedések a vízgyűjtő-gazdálkodási tervekben;

b)ellenőrizze a 2000 LE-nél nagyobb, illetve kisebb agglomerációk számáról történő tagállami beszámolást az olyan esetekben, ahol jelentős változások történtek, különösen kategóriaváltás esetén. Ezt az ellenőrzést a tagállamok bizottsági nyomon követési folyamatának részévé lehetne tenni;

c)ösztönözze a tagállamokat, hogy egyértelmű jogszabályi kötelezettségként írják elő a háztartások bekötését a meglévő szennyvízhálózatokra. A háztartások bekötöttségi arányáról történő adatszolgáltatás legyen a rendszeres beszámolás része;

d)rövidítsék le a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv teljesítésének értékeléséhez szükséges időt azáltal, hogy a tagállamok számára előírják, hogy a Bizottság által kijelölt zárónapot (referenciadátum) követően hat hónapon belül közöljék az adatokat (az irányelv 15. cikkével összhangban). A Bizottságnak is törekednie kell a saját jelentéseinek elkészítéséhez szükséges idő csökkentésére;

e)vizsgálja meg, hogy más környezetvédelmi vonatkozású irányelvekben is vannak-e még ilyen, a jelentéstételi időszak hosszával kapcsolatos problémák.

Az uniós források felhasználása a 2007–2013-as programozási időszakban

109

Az uniós társfinanszírozású szennyvízkezelési projektek tagállami jóváhagyásában és végrehajtásában a 2007–2013-as programozási időszak során jelentős késések voltak tapasztalhatóak. Emiatt a rendelkezésre álló uniós források elvesztésének kockázata fenyeget, és egy sor projekt véglegesítésének biztosításához szükségessé válhat, hogy a tagállamok egyéb (állami vagy magán) forrásokat bocsássanak rendelkezésre.

110

Az irányelvnek való megfelelés érdekében befejezendő projektekhez szükséges fennmaradó finanszírozási igények a tagállami becslések szerint a négy tagállam közül legalább kettőben meghaladják a környezetvédelemre irányuló 2014–2020-as operatív programok keretében rendelkezésre álló előirányzatokat.

2. ajánlás

A Bizottság:

a)kérje fel a tagállamokat, hogy szolgáljanak naprakész információkkal arról, mekkora finanszírozásra van szükségük ahhoz, hogy a 2000 LE-nél nagyobb, illetve az annál kisebb, de gyűjtőrendszerrel rendelkező agglomerációk esetében be tudják tartani a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben előírt határidőket;

b)kérje fel a tagállamokat, hogy biztosítsák: az irányelvnek meg nem felelő agglomerációk végrehajtják a megfeleléshez szükséges projekteket.

Az uniós társfinanszírozásban részesülő települési szennyvíztisztító telepek eredményessége

A települési szennyvíztisztító telepek teljesítménye

111

Minden települési szennyvíztisztító telep kibocsátása megfelelt a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv koncentrációs határértékeinek ott, ahol ezek érvényben voltak. Két tagállamban a pályázati határidő még nem járt le, illetve a koncentrációs határértékeket nem kellett az egyes szennyvíztisztító telepek szintjén alkalmazni. A telepek 89%-a betartotta az engedélyében megszabott határértéket. A Számvevőszék észrevételezte azt is, hogy ezek a határértékek tagállami jogszabályokon, illetve az egyes szennyvíztisztító telepek engedélyein alapulnak, és egyes esetekben szigorúbbak az irányelvnél megszabottaknál.

112

A nagy mennyiségű csapadék esetén előforduló, a befogadó víztest vízminőségét befolyásoló túlfolyásokról azonban általában véve hiányoznak az információk, mind mennyiségüket, mind minőségi paramétereiket illetően. A Számvevőszék nyugtázza, hogy a Bizottság a közelmúltban tanulmány készítésébe fogott ebben a témában.

113

Az esetek többségében (89%) a szennyvíztisztító telepek üzemeltetői mintavétel alapján ellenőrizték az ipari létesítmények által kibocsátott szennyvízre érvényes koncentráció-határértékek betartását. Szlovákiában azonban az üzemeltetők nem kérték meg – az (évente esetleg csak egyszeri) ellenőrzéseik eredményeit kiegészítendő – az ipari létesítmények által végzett önellenőrzések eredményeit.

114

A vizsgált városi szennyvíztisztító telepek körülbelül egyharmada túl van méretezve, és közülük némelyek túl nagy arányban kezelnek talajvizet. Ezt egyrészt a telepek tervezési hiányosságai okozzák (például az, hogy irreálisan magasra becsülték a háztartások és az ipar szennyvíztisztítási szükségleteit), másrészt a lakosság számának megváltozása a beruházás megkezdése óta.

115

Az hogy a szennyvíztisztító telepek üzemeltetési költségeiben jelentős eltérések mutatkoznak (különösen az energiafelhasználás, illetve a szennyvíziszap-elszállítás és -elvezetés terén), arra mutat, hogy lehetséges csökkenteni a költségeket.

3. ajánlás

A Bizottság:

a)vizsgálja meg az irányelvben foglalt koncentrációs határértékek megfelelőségét, figyelembe véve a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv elfogadása, azaz 1991 óta végbe ment technológiai fejlődést;

b)mérje fel, hogy a 2012-es bizottsági közleménnyel összhangban kellő elrettentő hatást szavatolnak-e a tagállami környezetvédelmi ellenőrző szervek által végzendő ellenőrzések számára és gyakoriságára, valamint a koncentrációs határértékeket be nem tartó ipari létesítmények által fizetendő bírságokra vonatkozó szabályok⁵⁸;

c)vizsgálja meg, szükséges-e előírni a tagállamok számára, hogy kötelezően mérjék a túlfolyásokat és szabályozzák az ilyen túlfolyások megengedett számát és minőségét;

d)ne hagyjon jóvá „nagyprojekteket”, és kérje fel a tagállamokat, hogy az operatív programok keretében csakis akkor hagyjanak jóvá projekteket, ha a szennyvíztisztító telepek méretének tervezésekor figyelembe veszik a talajvíz-beszivárgás csökkentésének lehetőségeit: a csatornahálózat újraszigeteléséhez szükséges beruházások költségei kisebbek lehetnek, mint egy nagyobb kapacitású telep beruházási költségei;

e)ösztönözze a tagállamokat, hogy vizsgálják meg az olyan költségmegtakarítási lehetőségeket, mint a szennyvíziszap energiatermelési potenciáljának hasznosítása vagy a szennyvíziszapnak mint a foszforkinyerés értékes nyersanyagának hasznosítása, és terjesszék az erre vonatkozó információkat. Ennek részeként a tagállamok felkérhetnék a szennyvíztisztító telepek üzemeltetőit, hogy vegyenek részt olyan összehasonlító értékelésekben, amelyek révén azonosítható, hogy mely telepeken lehetséges növelni a költséghatékonyságot, és hogy mely költségelemekre érdemes összpontosítani.

A települési szennyvíztisztító telepekben keletkező iszap felhasználása

116

A jelentésben szereplő négy tagállamból háromban részesítik előnyben a szennyvíziszap újbóli felhasználását. Romániában azonban az iszap zömét hulladéklerakóban helyezik el, illetve a telepen tárolják, ami hosszú távon nem fenntartható.

117

Ha a szennyvíziszapot mezőgazdasági talajon használják fel vagy hulladéklerakóban helyezik el, akkor bizonyos anyagokra, például a nehézfémekre nézve uniós szinten meghatározott koncentrációs határértékek vonatkoznak. Az ilyen típusú felhasználás tagállami felügyeletét a Számvevőszék általában – Románia kivételével – megfelelőnek találta. Eltérő a helyzet a felhasználás egyéb formáit (például az iszap komposztálási nyersanyagként vagy nem mezőgazdasági területen történő felhasználását) tekintve. Itt nincsenek uniós szinten megszabott környezetvédelmi előírások. A Számvevőszék nyugtázza, hogy a szennyvíziszap-irányelvet ebben a tekintetben a Bizottság is elavultnak tekinti, ám először a műtrágyákról szóló rendeletet kívánja aktualizálni.

4. ajánlás

A Bizottság:

a)az operatív programok keretében jóváhagyott „nagyprojektek” zárókifizetéseit tegye függővé attól, hogy létezik-e megfelelő megoldás a szennyvíziszap újbóli felhasználására, és kérje fel a tagállamokat, hogy a saját szintjükön jóváhagyott projekteknél ők is így járjanak el; ez történhet úgy, hogy a 2014–2020-as programozási időszak támogatási megállapodásai erre egy külön kitételt tartalmaznak;

b)a szennyező anyagok és koncentrációs határértékek megfelelő voltának felülvizsgálata alapján tegyen javaslatot a szennyvíziszap-irányelv, illetve bármely más, szennyvízvagy talajminőségi vonatkozású irányelv vagy rendelet módosítására, és kérje fel a tagállamokat, hogy az iszap mindenfajta újrafelhasználásánál megbízhatóan monitorozzák a szennyező anyagokat.

Az uniós társfinanszírozásban részesülő települési szennyvíztisztító telepek pénzügyi fenntarthatósága

118

A szennyvíztisztító telepek 89%-ánál a háztartásoknak és az üzemeknek felszámított csatornadíjak túl alacsonyak voltak ahhoz, hogy az infrastruktúra várható gazdasági élettartamának végeztével lehetővé tegyék volna annak megújítását. A legtöbb esetben a díjak még mindig sokkal alacsonyabbak a megfizethetőségi szintnél, a háztartások jövedelmének 4%-ánál. Ezt részben tagállami jogszabályi rendelkezések okozzák: két tagállamban az értékcsökkenést nem lehet teljes mértékben figyelembe venni a díjszabásnál, két tagállam pedig felső határt szabott az éves díjemelésnek. Ha a szennyvízzel kapcsolatos szolgáltatások felhasználói nem térítik meg teljes mértékben a költségeket, akkor a hiányt másoknak kell fedezniük, alkalmasint az adófizető nagyközönségnek. Ráadásul e helyzet miatt a szennyvíztisztító telepek üzemeltetői csökkenthetik a folyó fenntartási kiadásokat, ami megrövidíti az eszközök várható gazdasági élettartamát, illetve rontja a szennyvíztisztítás minőségét.

119

A Számvevőszék által vizsgált esetek kétharmadában nincsen információ arról, hogy az infrastruktúra tulajdonosai elegendő pénzügyi tartalékot halmoztak-e fel a víz- és szennyvíz-infrastruktúra karbantartására és esetleges megújítására. Ezt a források helyettesíthetősége okozza ott, ahol a tulajdonosok önkormányzatok. A telepüzemeltetők szintjén egyes tartalékokat a felhalmozott nyereségből képeznek.

5. ajánlás

A Bizottság:

a)ösztönözze a tagállamokat felelős csatornadíj-szabási politika végrehajtására és arra, hogy szükség esetén módosítsák úgy a vízdíjszabásra vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket, hogy a díjak ne lehessenek alacsonyabbak az általánosan elfogadott 4%-os megfizethetőségi szintnél;

b)ösztönözze a tagállamokat, hogy gondoskodjanak arról, hogy az olyan állami tulajdonosok, mint például az önkormányzatok biztosítsák, hogy elég forrás álljon rendelkezésre a szennyvíz-infrastruktúra szükséges karbantartására és felújítására.

A jelentést 2015. június 10-i luxembourgi ülésén fogadta el az Henri GRETHEN számvevőszéki tag elnökölte II. Kamara.

a Számvevőszék nevében

Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
elnök

58Az Európai Bizottság „Az uniós környezetvédelmi intézkedések hozadékainak láthatóvá tétele: bizalomépítés az ismeretek gyarapítása és a reakcióképesség javítása révén” című közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának (COM(2012) 95 final).

Mellékletek

I. melléklet

A települési szennyvízkezelés környezete

Forrás: Európai Számvevőszék.

II. melléklet

A megvizsgált szennyvíztisztító telepek listája

Tagállam
Helyszín
Terv szerinti kapacitás (LE)
Összes kiadás¹
(euró)
Összes uniós támogatás
(euró)
Támogatás aránya az összes kiadáson belül %

Cseh Köztársaság

Bludov
4 115
38 312 039,31
26 818 427,32
70%

Zubri
47 000
43 395 472,68
29 508 921,03
68%

Bzenec
22 607
27 294 593,37
17 732 842,00
65%

Blansko
29 376
27 294 593,37
17 732 842,00
65%

Magyarország

Szeged
230 000
94 637 207,86
33 325 000,00
35%

Zalaegerszeg
180 000
48 350 946,27
36 263 208,96
75%

Győr
375 000
17 560 130,00
7 250 000,00
41%

Dunakeszi
82 500
2 954 39500²
(914 976 000 forint)
1 942 002,00²
(601 438 000 forint)
66%

Budapest
1 600 000
438 526 042,48
278 661 500,00
64%

Debrecen
675 000
87 304 362,28
50 636 530,12
58%

Sopron
165 000
18 594 829,58
9 297 414,79
50%

Románia

Braila
247 700
43 984 313,64
32 988 235,23
75%

Bukarest Glina
1 654 110
105 765 515,60
68 747 585,14
65%

Buzau
235 000
26 964 178,91
19 953 492,39
74%

Constanta észak
308 125
69 251 771,60
49 669 303,00
72%

Craiova
385 000
71 894 883,75
52 783 500,00
73%

Galati
360 000
72 053 837,40
42 000 000,00
58%

Iasi
933 300
45 550 042,28
34 162 531,71
75%

Oradea
250 000
18 570 208,73
12 999 145,77
70%

Pitesti
320 000
46 879 803,82
31 312 500,00
67%

Ramnicu Valcea
130 000
28 119 004,10
21 089 253,08
75%

Satu Mare
180 000
31 789 308,31
22 570 408,90
71%

Timisoara
440 000
41 187 160,13
29 242 884,13
71%

Szlovákia

Trencin
30 000
7 935 751,09
3 967 875,55
50%

Povazska Bystrica
45 000
12 299 508,09
6 149 754,04
50%

Trnava
211 700
29 711 033,08
10 193 516,00
34%

Vranov
34 900
51 823 026,31
34 020 640,00
66%

Presov
91 275
65 699 239,14
40 566 608,00
62%

1Egyes projektek több részprojektből álltak (pl. szennyvíztisztító telepek korszerűsítése több helyen és csatornahálózat kiépítése több helyen), így az összes kiadás nem csupán a vizsgált szennyvíztisztító telepre, hanem a projekt egészére vonatkozik.

2A forintban megadott összeget a következő árfolyamon számítottuk át euróra: 1 euró = 309,7 Ft (2014. év átlaga).

III. melléklet

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtásának határidői

Tagállam
Közbenső határidők
Az átmeneti időszak végső határideje

Cseh Köztársaság
2004. május 1.: 18, 10 000 LE-nél nagyobb agglomeráció
2006. december 31.: 36 agglomeráció
2010. december 31.

Magyarország
2008. december 31.: 10 000 LE-nél nagyobb, érzékeny területen található agglomeráció
2010. december 31.: 15 000 LE-nél nagyobb, normál területen található agglomeráció
2015. december 31.
2008. december 31.: az irányelv III. mellékletében felsorolt iparágakba tartozó üzemek biológiailag lebontható ipari szennyvize

2009-ben Magyarország ígéretet tett arra, hogy 2018-ra alkalmazza az irányelv 5. cikke (4) bekezdésének rendelkezéseit.

Románia
Gyűjtőrendszerek
2010. december 31.: a terhelés 61%-a LE-ben
2013. december 31.: a terhelés 69%-a LE-ben
2015. december 31.: a terhelés 80%-a LE-ben
2013. december 31.: az összes 10 000 LE-nél nagyobb agglomeráció
2018. december 31.

Másodlagos tisztítás azzal egyenértékű tisztítás (vagy szigorúbb tisztítás az érzékeny területeken)
2010. december 31.: a terhelés 51%-a LE-ben
2013. december 31.: a terhelés 61%-a LE-ben
2015. december 31.: a terhelés 77%-a LE-ben
2015. december 31.: az összes 10 000 LE-nél nagyobb agglomeráció

Szlovákia
2004. december 31.: az összes biológiailag lebontható terhelés 83%-a
2008. december 31.: az összes biológiailag lebontható terhelés 91%-a
2010. december 31.: az összes 10 000 LE-nél nagyobb agglomeráció
2012. december 31.: az összes biológiailag lebontható terhelés 97%-a
2015. december 31.

A Bizottság válasza

Összefoglaló

III

A Bizottság jelenleg nem tervezi növelni a települési szennyvíz kezeléséről szóló 91/271/EGK irányelv szerinti jelentéstétellel járó erőfeszítéseket a 2000 lakosegyenértéknél (LE) kisebb agglomerációk tekintetében, mivel az irányelv 3., 4. és 5. cikke szerint az ilyen agglomerációk esetében nincs kötelezettség szennyvízgyűjtésre és -kezelésre. Ugyanakkor a 2000/60/EK víz-keretirányelv szerint a tagállamoknak az agglomerációk méretétől függetlenül bizonyos információkat kell benyújtaniuk. Továbbá, a strukturált végrehajtási és információs keretrendszer elnevezésű kísérleti program várhatóan javítani fogja a jelentéstétel minőségét (lásd a Bizottság 29. bekezdésre adott válaszát).

A Bizottság emlékeztet arra, hogy a 2000 LE-nél nagyobb agglomerációk esetében a jogszabály előírja, hogy a háztartásokat hálózatokhoz kell csatlakoztatni, illetve egyéni vagy megfelelő rendszerekkel kell rendelkezniük.

IV

A 2007–2013 közötti programozási időszakban az Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA) és a Kohéziós Alap (KA) fő célkitűzései az uniós régiók között a társadalmi-gazdasági fejlettségi szintek terén mutatkozó különbségek csökkentése, és nem feltétlenül a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben szereplő határidők betartásához való hozzájárulás; ez az érintett tagállamok hatáskörébe esik, függetlenül az elosztott források szintjétől. Ennélfogva elképzelhető, hogy a 2007–2013 közötti ERFA/KA hozzájárulás valóban nem lesz elegendő ahhoz, hogy a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben meghatározott határidőig sikerül teljesíteni a szennyvíz-infrastruktúra terén mutatkozó igényeket.

Ami annak szükségességét illeti, hogy a jelentéstételt össze kell egyeztetni a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtása terén elért haladással, a Bizottság álláspontja szerint ezt az információt a tagállamok bocsátják rendelkezésre és változások esetén kétévente aktualizálják az irányelv 17. cikke értelmében.

V

A telepek méretét illetően a Bizottság úgy véli, hogy azokról a tagállamok döntenek, mivel a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv nem határoz meg előírásokat a telepek méretére vonatkozóan (lásd a Bizottság 65. bekezdésre adott válaszát).

A telepek méretét általában több tényező határozza meg, mint pl.: az irányelvben foglaltaknak való mindenkori megfelelést szolgáló biztonsági mozgástér; az olyan szezonális tevékenységeknek/ingadozásoknak való megfelelés, mint a turizmus, ipari tevékenységek vagy heves esőzések; további települések jövőbeni lehetséges csatlakoztatását szolgáló intézkedések; népességnövekedés stb.

2007 óta a Jaspers-struktúrát (európai régiók beruházásait támogató közös program) abból a célból vonták be, hogy segítséget nyújtson a tagállamoknak a nagyprojekt-pályázataik minőségének javításához, beleértve azok műszaki jellemzőit, még mielőtt benyújtanák azokat az alapokból való támogatásokra.

A túlfolyások kérdését illetően lásd a Bizottság 54–56. bekezdésre adott válaszait.

A koncentrációs határértékek értékelését illetően lásd a Bizottság 49. bekezdésre és a 3. a) ajánlásra adott válaszát.

VI

A Bizottság elfogadja a Számvevőszék ajánlását.

VII

A Bizottság elfogadja ezt az ajánlást és véleménye szerint azt már részben végre is hajtották, mivel a tagállamoknak a víz-keretirányelv 9. cikke (1) bekezdése szerint és az 1303/2013/EU rendelet (CPR) XI. mellékletének 6.1. előzetes feltétele szerint megfelelő vízdíj-megállapítási szakpolitikát valósítanak meg.

Továbbá, a Bizottság szerint a 4%-os megfizethetőségi szint indikatív.

A Bizottság azonban nem fogadja el ennek az ajánlásnak a második felét (vagyis elegendő források biztosítása a karbantartásra és a felújításra), mivel vonatkozó jogszabály hiányában a karbantartáshoz és a felújításhoz szükséges források biztosítása a szennyvíz-infrastruktúra tulajdonosainak/működtetőinek felelőssége, ezért az tagállami hatáskörbe esik.

Észrevételek

22

A Bizottság jelenleg elemzi az ezektől a tagállamoktól a hivatalos információkérésre beérkezett válaszokat. E tekintetben a Bizottság azt elemzi, hogy szükséges-e nyomon követni, hogy az egyéni rendszerek a környezet hasonló szintű védelmét biztosítják-e, mint a gyűjtőrendszerek.

23

A Bizottság megjegyzi, hogy ez az észrevétel az érintett tagállamokra vonatkozik. A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv nem szabályozza a háztartások szennyvízhálózatba való bekötését. Nemzeti jogszabályaik révén a tagállamok feladata, hogy a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 3. cikkének való megfelelés érdekében a háztartásokat bekössék a szennyvízhálózatba, vagy egyéni, vagy más megfelelő rendszereket alkalmazzanak.

26

A Magyarország és Románia közötti ezen együttműködés a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 9. cikkében foglalt lehetőség alapján valósult meg.

Emellett az irányelv 5. cikkének (4) bekezdése szerint globálisan csökkenteni kell az érintett terület szennyvízkezelő telepeibe kerülő szennyvíz nitrogén- és foszformennyiségét, még a 10 000 LE-nél kisebb agglomerációkat kiszolgáló telepek esetében is.

28

A Bizottság megjegyzi, hogy a keletkező terhelés tagállami szinten való 10–15%-os csökkenése elfogadhatónak tekinthető, mivel az agglomerációk „élő” entitások, melyek folyamatos változásoknak vannak kitéve (pl. emigráció, gyárak bezárása stb.). Másfelől az évek alatt változatlan terhelés (LE) azt jelezheti, hogy az adatokat nem aktualizálták kellőképpen. Az agglomerációk számának csökkenése logikus következménye a terhelés csökkenésének, valamint az agglomerációk változó jellegének. Fontosabb nyomon követni az LE számának változását, mint az agglomerációk számának változását.

Romániában a terhelés csökkenésének tényállása kizárólag az első végrehajtási eredményekre (8. beszámoló) vezethető vissza, és elvileg nem tekinthető „elfogadhatónak”. A 2013-ban elindított, strukturált végrehajtási és információs keretrendszer elnevezésű kísérleti program keretében a Bizottság felkéri a román hatóságokat, hogy adjanak magyarázatot a jelentős (és az agglomerációk számát is érintő) változások okaira, és hozzanak megfelelő lépéseket (lásd a Bizottság 29. bekezdésre adott válaszát). Románia részt fog venni a 2015-ben kezdődő III. szakaszban.

29

A Bizottság azért indította el a strukturált végrehajtási és információs keretrendszer elnevezésű kísérleti programot, hogy javítsa nemzeti szinten a szervezést és az adatok/információk kezelését, és hogy tájékoztassa a szakpolitikai döntéshozókat, az érdekelt feleket és a nyilvánosságot arról, hogy hogyan történik a jogszabályok gyakorlati végrehajtása, a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről szóló irányelv és az Európai Közösségen belüli térinformációs infrastruktúra (INSPIRE) kialakításáról szóló irányelv rendelkezéseinek megfelelően (2003/4/EK és 2007/2/EK irányelv). A program elsősorban a megfelelés elérését vagy annak fenntartását célozza; ennek során a hangsúlyt egyrészt azon agglomerációk adatok- és információigényeire helyezik, amelyek nem tartják be az előírásokat, másrészt pedig (környezeti, társadalmi-gazdasági, finanszírozási, jogi vonatkozású stb.) adatforrásokat összekapcsoló IT-rendszerek kialakítására. Eddig a következő országok érintettek: CY, LT és SI, és a tervek szerint további 4 ország (többek között RO).

A strukturált végrehajtási és információs keretrendszer elnevezésű kísérleti programban részt vevő tagállamok – ezen belül különösen Románia – tekintetében a Bizottság nyomon szándékozza követni az agglomerációkban a következő néhány évben keletkező terhelés alakulását annak megállapítása céljából, hogy indokolt-e az ilyen változás.

30

A Bizottság rámutat arra, hogy a tagállamok számára nem kötelező a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv keretében jelentést tenni a 2000 LE-nél kisebb agglomerációkról (ezen irányelv 15. cikke szerint a Bizottság a 2000 LE-nél nagyobb agglomerációkra vonatkozóan kér a szennyvíz összegyűjtésére és kezelésére vonatkozó adatokat). A tagállamok a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 16. cikke szerint további jelentéseket küldenek a Bizottságnak, melyek „a települési szennyvíz és az iszap körzetükben történő ártalmatlanítására” vonatkozó általános információkat tartalmaznak.

Arányossági okokból és annak érdekében, hogy elkerülje a jelentéstétellel járó erőfeszítések növelését, a Bizottság nem kér be adatokat a 2000 LE-nél kisebb agglomerációkról, sem a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 15. és 16. cikke, sem annak 17. cikke szerint. Továbbá, a Bizottság nem kér olyan információt, amely nem szükséges a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 3., 4. és 5. cikkének való megfelelés ellenőrzéséhez.

A víz-keretirányelv szerint a Bizottság a tagállamoktól információt kér a települési szennyvíznek jelentősen kitett víztestekről (az agglomerációk méretétől függetlenül) és a vizek jó állapotát elősegítő intézkedésekről, ideértve pl. a kibocsátott veszélyes anyagok csökkenését jelző minőségi mutatószámokat. A Bizottság a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 7. cikke szerinti agglomerációk ellenőrzésekor a víz-keretirányelv rendelkezéseire fog támaszkodni.

31

A Bizottságnak a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv szerinti megfelelési stratégiája a víztesteket érő legnagyobb szennyezés-kibocsátásra összpontosít. A Bizottság nem kötelezi a tagállamokat a 2000 LE-nél kisebb agglomerációkról való jelentéstételre, mivel a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 3., 4. és 5. cikke szerint ezen agglomerációk esetében nincs kötelezettség szennyvízgyűjtésre és -kezelésre. Azonban a víz-keretirányelv szerint a Bizottság a tagállamoktól információt kér a települési szennyvíznek jelentősen kitett víztestekről (az agglomerációk méretétől függetlenül) és a vizek jó állapotát elősegítő intézkedésekről. Ezt követően a tagállamok eseti alapon további intézkedéseket hozhatnak a 2000 LE-nél kisebb agglomerációk esetében.

33

A Bizottság szerint nem kétséges e folyamat hatékonysága: a tagállamoktól 2014-ben bekért és a Számvevőszék által is hivatkozott információk alapján a Bizottság a 2009–2010-es határidőkkel kapcsolatos legfrissebb, rendelkezésre álló adatokat kérte be a tagállami hatóságoktól. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy a 2009–2010-ben lejárt határidők betartására vonatkozó adatokat a hatóságok aktuálisabb (2012-ben vagy 2013-ban kért) adatokkal frissítik. A 8. jelentéstétel keretében beérkezett (2011–2012-re vonatkozó) adatok segítségével a Bizottság értékelni fogja tudni az újonnan lejárt határidők betartását. E frissítések alapján a Bizottság – amennyiben indokolt és szükséges – kötelezettségszegési eljárást tud indítani. Amint azt a Számvevőszék is jelezte, a Bizottság jelenleg elemzi a tagállamok által e tekintetben benyújtott információt.

37

A Bizottság úgy véli, hogy programszinten mind a négy érintett tagállam esetében 2013 végén kielégítőek voltak a kötelezettségvállalási arányok (lásd az 5. táblázatot).

38

A Bizottság tudomásul veszi, hogy 2013 végén valamennyi tagállamban igen alacsony volt az abszorpciós ráta, ezért programszinten fennáll a kötelezettségvállalás-visszavonás kockázata (az 1083/2006/EK tanácsi rendelet 93. cikke). Azonban hangsúlyozni kell, hogy ennek objektív okai vannak, pl. az érintett tagállamban meg kell erősíteni a műszaki, jogi és igazgatási kapacitást. A Bizottság továbbá rámutat arra, hogy a legtöbb projekt esetében a projektmegvalósítás utolsó éveiben (vagyis 2014-ben és 2015-ben) kerül sor kifizetésre, mivel az elszámolhatósági időszak 2015 végén jár le.

39

A Bizottság tudatában van annak, hogy számos projekt valószínűleg nem fog lezárulni 2015. december 31-ig és azok két külön munkaszakaszra oszthatók (lásd még a Bizottság lenti 40. bekezdésre adott válaszát). Az érintett programok végrehajtásának felgyorsítása és a kötelezettségvállalás-visszavonás kockázatának csökkentése érdekében 2014 végén végrehajtási munkacsoportot állítottak fel, melynek feladata többek között a végrehajtás felgyorsítása a négy tagállamban.

40

Figyelembe véve, hogy számos projekt két programozási időszakra osztható, valamint a tagállamok munkájának megkönnyítése érdekében, a Bizottság javasolta a programok lezárásáról szóló iránymutatás módosítását, melyet 2015. április 30-án fogadtak el (a C(2013) 1573 határozatot módosító C(2015) 2771 bizottsági határozat). Ennek fő célja nagyobb fokú rugalmasság bevezetése néhány területen, ideértve a lezáratlan projektek 2016-tól történő „szakaszolt megvalósítását”.

Ami Szlovákiát és Romániát, kisebb mértékben pedig Magyarországot illeti, a Bizottság teljes mértékben tudatában van annak, hogy a 2014–2020 közötti programok forrásaiból a szennyvízkezelés számára nyújtott jelentős hozzájárulás ellenére minden bizonnyal nem lehet eleget tenni az összes igénynek.

41

A Bizottság megállapítja, hogy a 2006. július 11-i 1083/2006/EK tanácsi rendelet 14. cikkének megfelelően az alapok számára az uniós költségvetésből biztosított források kezelése a tagállamok és a Bizottság közötti megosztott irányítás keretében történik. E kereten belül a projektek kiválasztásáról a végleges döntést a tagállamok hozzák meg, akiknek biztosítaniuk kell, hogy a kiválasztott projektek megfelelnek a Bizottság által elfogadott, vonatkozó 2007–2013 közötti programozási dokumentumoknak, valamint az uniós jogszabályoknak (pl. a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvnek) is. A Bizottság szerint olyan helyzet, amikor nem nyújtottak be/hagytak jóvá projektpályázatokat nagyobb agglomerációk tekintetében, azért állhat elő, mert a projekteket nem tekintették elég „érettnek” ahhoz, hogy teljesítsék az alkalmazott kiválasztási feltételeket (pl. műszaki kiforrottság/mielőbbi megvalósíthatóság).

43

Általában az alapmutatókat/közös output-mutatókat, valamint a programspecifikus eredmény- és output-mutatókat valamennyi 2007–2013 közötti programra határozzák meg, és célértékeik jellemzően a támogatott beavatkozások típusát (output-mutató) vagy a potenciális kedvezményezett tekintetében várható célt (eredménymutató) tükrözik.

44

A Bizottság elismeri, hogy néhány célérték valószínűleg nem fog teljesülni a lezárásig (2015 végére). Bármi legyen is a helyzet, a tagállamok között eltérések figyelhetők meg a célértékek teljesítésében, amit minden esetben a lezáráskor felül kell vizsgálni, mivel a legtöbb szennyvízkezelési projektet csupán 2014-ben szerződtek le.

49

A Bizottság szerint az a tény, hogy a tagállamok a koncentrációra vonatkozóan a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben meghatározottaknál szigorúbb határértékeket állapítanak meg, nem jelenti szükségszerűen azt, hogy felül kellene vizsgálni az irányelvben meghatározott határértékeket. A tagállamok szabadon határozhatnak meg a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben foglaltaknál szigorúbb követelményeket az irányelv végrehajtására. Ezenkívül a tagállamoknak más vonatkozó irányelveknek¹ is meg kell felelniük a vízvédelem/vízminőség területén.

54

A Bizottság is észlelte ugyanezt a problémát és a túlfolyásokat vizsgáló tanulmányt készít (lásd az 56. bekezdést), mely alapján tagállami szinten részletesebb adatokat tud összegyűjteni a túlfolyásokról és a kapcsolódó adatokról pontosabb következtetéseket tud levonni.

A Bizottság már reagált a Londonban és Whitburnben bekövetkezett túlfolyások okozta jelentős szennyezésre azáltal, hogy a Bíróságon kötelezettségszegési eljárást indított (C-301/10, 2012. október 18.). Mivel a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv nem tartalmaz konkrét rendelkezéseket a túlfolyásokra vonatkozóan, csupán annyit, hogy „a tagállamok intézkedéseket hoznak a … túlfolyásból származó szennyezés korlátozására” (I A. melléklet), a Bizottságnak először bizonyítékokat kell gyűjtenie a tagállami szinten alkalmazott intézkedésekről, azok hatékonyságáról és gyakorlati alkalmazásáról, hogy uniós szinten módszeresen tudja kezelni a túlfolyásból származó szennyezést.

A Bizottság közös válasza az 55. és a 56. bekezdésre

A Bizottság szerint az 56. bekezdésben említett tanulmány alapján részletesebben meg lehet majd vizsgálni az egyes tagállamokban kialakult helyzetet, ami jelenleg nem lehetséges. E következtetések alapján a Bizottság vizsgálatot indíthat azokban a tagállamokban, ahol a túlfolyások helytelen kezelése szennyezéseket okozhat a kezeletlen szennyvíz miatt.

58

A Bizottság hangsúlyozza, hogy a tagállamok kötelesek biztosítani az ipari szennyvíz gyűjtőrendszerekbe való bevezetését, és azt, hogy a települési szennyvízkezelő telepek megfeleljenek a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 11. cikkében és I.C mellékletében foglaltaknak, míg a koncentráció határértékeire vonatkozó részletes rendelkezéseket a nemzeti jogszabályok határozzák meg.

64

A Bizottság felhívja a figyelmet arra, hogy a tagállamok döntenek arról, hogy hogyan ellenőrzik az ipari létesítmények szennyvízkibocsátását.

65

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv nem határoz meg előírásokat a telepek méretére vonatkozóan. A 4. cikk csupán azt írja elő, hogy a terhelést az év során a tisztító telepre belépő maximális heti átlag-terhelés alapján kell kiszámítani. Ezért a telepek méretéről a tagállamok döntenek.

Anélkül, hogy kizárnánk, hogy az ellenőrzés idején a projektek túlméretezettek lehettek, a Bizottság úgy véli, hogy a szennyvíztisztító telep pontos tervének és méretének végleges értékelése és eldöntése során figyelembe kell venni a technika állását és számos összetett ténybeli és hipotetikus paramétert.

A telepek méretét általában több tényező határozza meg, mint pl.: az irányelvben foglaltaknak való mindenkori megfelelést szolgáló biztonsági mozgástér; az olyan szezonális tevékenységeknek/ingadozásoknak való megfelelés, mint a turizmus, ipari tevékenységek vagy heves esőzések; további települések jövőbeni lehetséges csatlakoztatását szolgáló intézkedések; népességnövekedés stb.

2007 óta a JASPERS-struktúrát (európai régiók beruházásait támogató közös program) abból a célból vonták be, hogy segítséget nyújtson a tagállamoknak a nagyprojekt-pályázataik minőségének javításához, beleértve azok műszaki jellemzőit, még mielőtt benyújtanák azokat az alapokból való támogatásokra.

67

Meg kell vizsgálni a tiszta víz beérkező mennyiségen belüli aránya csökkentésének költségét, mivel egy nagymértékű csökkentés túl drága lehet. Amikor a tiszta víz teljes beérkező mennyiségen belüli aránya magas, meg kell vizsgálni, hogy ez az arány hogyan csökkenthető költséghatékony módon.

67 Második francia bekezdés

A Bizottság egyetért azzal, hogy ez megoldás lehet olyan esetekben, ahol ezt megfelelő, a felújítás várható költségeit a várható hasznokkal összehasonlító költség/haszon elemzések támasztják alá.

71 Első francia bekezdés:

A Bizottság szerint az iszap kezelésének költsége függ egyfelől attól, hogy a kezelés melyik típusát választják, másfelől a telepről származó iszap végső tároló helyétől.

71 Harmadik francia bekezdés

A Bizottság támogatja a vízi közművek környezeti teljesítményének javítása céljából elvégzett összehasonlító teljesítményértékelést. A Bizottság a „Right2Water” európai polgári kezdeményezésre adott válaszában (COM(2014) 177 final) elkötelezte magát a vízminőség és a szolgáltatások referenciaérték szerinti értékelése mellett, és 2014 szeptemberében az érdekelt felek bevonásával találkozót rendezett. Ebben a párbeszédben hangsúlyozták, hogy az „összehasonlító teljesítményértékelés” kifejezést tág értelemben használják. Egyértelmű különbséget kell tenni az átláthatóság növelése, mint a polgári kezdeményezés egyik célja, és az összehasonlító teljesítményértékelés, mint az irányítást támogató eszköz között. Utóbbi értelemben az összehasonlító teljesítményértékelést közmű- és benchmarking hálózatokra alkalmazzák, lehetővé téve a teljesítmény hasonló létesítmények összehasonlításán keresztüli értékelését összetett adatok és mutatók alapján. Ebben a Bizottság szerepe arra korlátozódik, hogy előmozdítsa a legjobb gyakorlatokról szóló párbeszédet.

76

Főszabályként a Bizottság egyetért azzal, hogy az iszapot nem szabad a telepen tárolni, és azt a közeljövőben egy végső tároló helyre kell szállítani.

83

A Bizottság mérlegeli a műtrágyákról szóló 2003/2003/EK rendelet felülvizsgálatát. A mérlegelés alatt álló egyik opció a műtrágyákról szóló felülvizsgált rendeletben nehézfémekre vonatkozó, jogilag kötelező határértékek meghatározása, és az olyan szennyvíziszap lehetséges bevonása, amely teljesíti a műtrágyázásra való alkalmasságra vonatkozó ezen követelményeket.

84

A Bizottság ebben a szakaszban nem tervez a szennyvíziszapról szóló irányelv felülvizsgálatára irányuló javaslatot benyújtani. Először a műtrágyákról szóló rendelet lehetséges felülvizsgálatáról kíván dönteni, mielőtt a jövőben bármilyen döntést hozna a szennyvíziszapról szóló irányelv felülvizsgálatáról.

87

A Bizottság egyetért azzal, hogy egyre több tanulmány ismerteti a mikroplasztik részecskék édesvízre és tengervízre gyakorolt hatását, és azt is, hogy a kibocsátás forrása a szennyvíz lehet.

88

A Bizottság jelenleg mérlegeli, hogy nyújtson-e be javaslatot 2015-ben a műtrágyákról szóló rendelet felülvizsgálatára (lásd még a 83. és a 85. bekezdést).

95

A Bizottság rámutat arra, hogy a víz-keretirányelv 9. cikke előírja a tagállamoknak, hogy 2010-ig biztosítaniuk kell a különféle vízhasznosítási célok megfelelő hozzájárulását a vízszolgáltatások költségeinek megtérüléséhez.

97

A Bizottság is azon a véleményen van, hogy fennáll a kockázata annak, hogy a telepek üzemeltetői a nyereségesség érdekében nem végzik el a szükséges karbantartásokat. Azonban vonatkozó jogszabály hiányában a telepek üzemeltetőinek hatékonyságának biztosítása a tagállamok hatáskörébe esik.

98

A Bizottság szerint egy megfelelő díjmegállapítási rendszer nemcsak az ERFA-hozzájárulás szempontjából fontos, hanem hosszú távon a művelet pénzügyi fenntarthatósága szempontjából is előnyös. Az alkalmazott költségmegtérülési elv eddigi visszatartó hatásait illetően jelentős javulás fog bekövetkezni, mivel a 2014–2020 közötti programozási időszak potenciális kedvezményezettjeinek nem feltétlenül kell költség-haszon elemzést végezniük a projektjeik finanszírozási résének meghatározására, hanem e helyett 25%-os átalányt alkalmazhatnak.

99

Amennyiben a tagállamok az 1303/2013/EU rendelet 61. cikke (3) bekezdésének a) pontjában foglalt 25 %-os átalány alkalmazását választják, úgy a Bizottság az e rendelet által biztosított lehetőségek között tud mozogni.

A 101–105. bekezdésre adott közös válasz

Lásd a Bizottság 98. bekezdésre adott válaszát.

Következtetések és ajánlások

106

A Bizottság szerint a 2013 végi alacsony abszorpciós ráta arra vezethető vissza, hogy a négy érintett tagállamban meg kellett erősíteni a műszaki, jogi és igazgatási kapacitást, valamint arra, hogy a legtöbb projekt esetében a kifizetésekre a projektmegvalósítás utolsó éveiben (vagyis 2014-ben és 2015-ben) kerül sor, mivel az elszámolhatósági időszak 2015 végén jár le.

A Bizottság szerint egy megfelelő díjmegállapítási rendszer nemcsak az ERFA-hozzájárulás szempontjából fontos, hanem hosszú távon a társfinanszírozott szennyvíz-infrastruktúra pénzügyi fenntarthatósága szempontjából is előnyös. A 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelet szerint a költségmegtérülési elv potenciális visszatartó hatásai várhatóan fokozatosan csökkennek, mivel a tagállamoknak teljesíteniük kell a 6.1. előzetes feltételt azáltal, hogy bizonyítaniuk kell a víz-keretirányelv 9. cikkében meghatározott, a vízszolgáltatások költségmegtérülésére vonatkozó rendelkezések betartását az alapokból társfinanszírozott víz-infrastruktúra projektek esetében.

A Bizottság tudomásul veszi a Számvevőszék megállapítását, mely szerint a vizsgált telepek körülbelül egyharmada túlméretezett. Lásd még a Bizottság 65. bekezdésre adott válaszát.

107 Harmadik francia bekezdés

Ami az agglomerációk számának csökkenését illeti, a Bizottság szerint fontosabb nyomon követni az LE számának változását, mint az agglomerációk számának változását. A Bizottság nyomon fogja követni a romániai helyzetet a strukturált végrehajtási és információs keretrendszer elnevezésű kísérleti program keretében (lásd a Bizottság 28. és 29. bekezdésre adott válaszát).

107 Negyedik francia bekezdés

A Bizottság a szükséges és felhasználásra alkalmas információkat a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv keretében gyűjti be, speciális célokra további információkat a víz-keretirányelv alapján kér be (lásd a Bizottság 30. és 31. bekezdésre adott válaszát).

108

A Bizottság szerint a folyamat időigényessége az Unión belüli agglomerációk számának tudható be. Ugyanakkor a strukturált végrehajtási és információs keretrendszer elnevezésű kísérleti program részét képező jelentéstételi eszköz várhatóan javítani fogja a jelentéstételt nemzeti szinten.

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 8. jelentéstétele keretében a Bizottság 2011-re és 2012-re vonatkozó adatsorokat kért be.

1. ajánlás a)

A Bizottság nem fogadja el ezt az ajánlást.

A Bizottság jelenleg nem szándékozza növelni a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv szerinti jelentéstétellel járó erőfeszítéseket a gyűjtőrendszerekkel rendelkező, 2000 LE-nél kisebb agglomerációk tekintetében. Azonban a víz-keretirányelv szerint a Bizottság a tagállamoktól információt kér a települési szennyvíznek jelentősen kitett víztestekről (az agglomerációk méretétől függetlenül) és a jó ökológiai és kémiai állapotot elősegítő intézkedésekről.

1. ajánlás b)

A Bizottság elfogadja ezt az ajánlást. A Bizottságnak jelenleg nem áll szándékában, hogy a 2000 LE-nél kisebb agglomerációk száma tekintetében szisztematikus ellenőrzést vezessen be a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 15. és 17. cikke szerinti rendszeres jelentéstétel keretében. A Bizottság nyomon fogja követni azokat az eseteket, ahol jelentős változásokra hívták fel a figyelmét vagy azokat más eszközökkel tárták fel, mint pl. a strukturált végrehajtási és információs keretrendszer elnevezésű kísérleti program keretében.

1. ajánlás c)

A Bizottság elfogadja ezt az ajánlást és véleménye szerint azt már részben végre is hajtották a 2000 LE-nél nagyobb agglomerációkban. Ezekben az agglomerációkban a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv előírja, hogy rendelkezni kell gyűjtőrendszerekkel, vagy egyéni vagy megfelelő rendszerekkel.

1. ajánlás d)

A Bizottság elfogadja az ajánlást.

A bekért referenciaév és a Bizottság jelentésének közzététele közötti eltolódás a tagállami és bizottsági szinten jelentkező, számos különböző eljárási és jogi tényezőre vezethető vissza (pl. a tagállamok belső eljárásai, a benyújtott adatok minőségének ellenőrzése, az érintett agglomerációk száma, rangsorolás stb.). A Bizottság szerint a tagállamok mostani jelentéstételi rendszerei nem tesznek lehetővé rövidebb jelentéstételi határidőket, ami máskülönben kívánatos lenne, mivel a nemzeti rendszerek késleltetik a Bizottság saját jelentéstételét. A Bizottság javítani fogja a saját jelentéstételi idejét és több aktuális adatot fog begyűjteni a tagállamoktól a strukturált végrehajtási és információs keretrendszer részét képező jelentéstételi eszköz kidolgozása révén, mely kiválasztott tagállamok részvételével megvalósuló kísérleti projekt.

1. ajánlás e)

A Bizottság elfogadja az ajánlást.

A Bizottság ezen ellenőrzéstől függetlenül felül fogja vizsgálni az uniós környezeti jogszabályok szerinti jelentéstételi követelményeket a „minőségi jogalkotás” programja² keretében.

109

A Bizottság azt is elismeri, hogy programszinten fennáll a kötelezettségvállalás-visszavonás kockázata az 1083/2006/EK tanácsi rendelet 93. cikke szerint a négy vizsgált tagállam esetében. A végrehajtás késedelmének néhány fő okát a Bizottság 38. és 106. bekezdésére adott válaszai ismertetik.

Az érintett programok végrehajtásának felgyorsítása és a kötelezettségvállalás-visszavonás kockázatának csökkentése érdekében 2014 végén végrehajtási munkacsoportot állítottak fel, melynek feladata többek között a végrehajtás felgyorsítása a négy (4) érintett tagállamban.

Több projekt zökkenőmentes lezárása érdekében a Bizottság javasolta a programok lezárásáról szóló iránymutatás módosítását, melynek célja, hogy nagyobb fokú rugalmasságot vezessen be néhány területen, ideértve a lezáratlan projektek 2016-tól történő „szakaszolt megvalósítását” (lásd a Bizottság 40. bekezdésre adott válaszát).

110

A 2007–2013 közötti programozási időszakban az Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA) és a Kohéziós Alap (KA) fő célkitűzései az uniós régiók között a társadalmi-gazdasági fejlettségi szintek terén mutatkozó különbségek csökkentése, és nem feltétlenül a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben szereplő határidők betartásához való hozzájárulás; ez az érintett tagállamok hatáskörébe esik, függetlenül az elosztott források szintjétől. Ennélfogva elképzelhető, hogy a 2007–2013 közötti ERFA/KA hozzájárulás valóban nem lesz elegendő ahhoz, hogy a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben meghatározott határidőig sikerül teljesíteni a szennyvíz-infrastruktúra terén mutatkozó igényeket.

2. ajánlás a)

A Bizottság részben elfogadja ezt az ajánlást.

A 2000 LE-nél nagyobb agglomerációkat illetően az ajánlást már végrehajtották, mivel a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 17. cikke már tartalmaz ilyen követelményt. A 17. cikk azt szolgálja, hogy szükséges összeegyeztetni a jelentéseket a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtásában elért haladással. Ezt az információt a tagállamok bocsátják rendelkezésre és változások esetén kétévente aktualizálják az irányelv 17. cikke értelmében. Továbbá, az új jelentéstételi formanyomtatvánnyal (mely a 2014. június 26-i 2014/431/EU határozattal került elfogadásra) a tagállamok jelentést tehetnek a programok végrehajtásáról, ideértve az előrejelzett beruházásokra, az azokhoz kapcsolódó források felhasználására vonatkozó információkat és az összes olyan projektre meghatározott határidőket, amelyekről jelentés készül. A strukturált végrehajtási és információs keretrendszer elnevezésű kísérleti program egyik célkitűzése, hogy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyék ezt az információt.

A 2000 LE-nél kisebb agglomerációkat illetően a Bizottság szerint egy ilyen követelmény szükségtelenül növelné a jelentéstétellel járó erőfeszítéseket, és végeredményben pontatlanságokat okozhat a tagállamok által jelentett adatokban. Továbbá, az ilyen agglomerációkra vonatkozóan nem áll fenn jelentéstételi kötelezettség a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv szerint.

2. ajánlás b)

A Bizottság elfogadja ezt az ajánlást.

A 2014–2020 közötti programok elsősorban a 2000 LE-nél nagyobb agglomerációkra összpontosítanak. Ez egyben a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 17. cikkében foglalt jelentéstételi követelmények célkitűzése is (lásd még a fenti a) pontra adott választ).

111

A Bizottság szerint a tagállamok hatáskörébe tartozik a telepengedélyekről való döntés.

114

A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv nem szabályozza a telepek méretét, eltekintve a 4. cikk szerinti általános kötelezettségtől. Továbbá fontos hangsúlyozni, hogy az ilyen típusú infrastruktúra hosszú élettartamú, és csupán rövid távra nehéz meghatározni azok megfelelő méretét. A telepek méretét általában több tényező határozza meg, mint pl.: az irányelvben foglaltaknak való mindenkori megfelelést szolgáló biztonsági mozgástér; az olyan szezonális tevékenységeknek/ingadozásoknak való megfelelés, mint a turizmus, ipari tevékenységek vagy heves esőzések; további települések jövőbeni lehetséges csatlakoztatását szolgáló intézkedések; népességnövekedés stb. (lásd még a Bizottság 65. bekezdésre adott válaszát).

3. ajánlás a)

A Bizottság nem fogadja el ezt az ajánlást. A Bizottság jelenleg nem szándékozza értékelni a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvben foglalt koncentráció-határértékeket, és azt sem, hogy a közeljövőben felülvizsgálja az irányelvet.

3. ajánlás b)

A Bizottság nem fogadja el ezt az ajánlást.

A Bizottság a környezeti ellenőrzésekről szóló 2012. évi közleményének elkészítésekor átfogóan értékelte az uniós környezeti jogszabályokkal kapcsolatos szabályokat, kontrollokat és ellenőrzéseket. E munka során kiderült, hogy néhány tagállamban kevés információ állt rendelkezésre az ellenőrzési rendszerekről, és a szankciókat eltérően alkalmazták³; a Bizottság véleménye szerint az ellenőrzések típusát, számát és gyakoriságát leginkább a tagállami hatóságok tudják meghatározni a kockázat alapján. Ami a bírságokat illeti, a megfelelőség ellenőrzése jelenleg a 2008/99/EK irányelv⁴ átültetését szolgáló tagállami jogszabályok alapján történik, mely többek között természetes és jogi személyeket érintő szankciókat tartalmaz a környezetvédelmi jogszabályok legsúlyosabb megsértésének eseteiben, ideértve a települési szennyvíz kezeléséről szóló 91/271/EGK irányelv megsértéséhez kapcsolódó eseteket is.

3. ajánlás c)

A Bizottság elfogadja ezt az ajánlást és az erre vonatkozóan nemrég elindított tanulmány eredményeinek fényében meg fogja vizsgálni ezt a lehetőséget.

3. ajánlás d)

A Bizottság elfogadja a Számvevőszék ajánlását.

A 2014–2020 közötti programozási időszakra vonatkozó szabályozásnak megfelelően a Bizottság független szakértői értékelésekre fog támaszkodni (ideértve a Jaspers-t is), hogy biztosítsa a szennyvízkezelő telepek megfelelő méretét. Azonban a tagállamok hatásköre eldönteni, hogy végeznek-e költség-haszon elemzést.

3. ajánlás e)

A Bizottság elfogadja ezt az ajánlást. Ugyanakkor a Bizottság utalni kíván arra, hogy a tagállamokra nézve nincsen jogi kötelezettség arra vonatkozóan, hogy a meglévő gyakorlatokat alkalmazzák, vagy, hogy teljesítmény-összehasonlításban vegyenek részt (lásd még a Bizottság 71. bekezdésre adott válaszát).

116

Ami Romániát illeti, a Bizottság szerint nem fenntartható, hogy a szennyvíziszapot hulladéklerakókban vagy hosszú távon tárolják; az ilyen fajta tárolás nem fogadható el társfinanszírozott projektekben.

117

A Bizottság mérlegeli a műtrágyákról szóló 2003/2003/EK rendelet felülvizsgálatát. A mérlegelés alatt álló egyik opció a műtrágyákról szóló felülvizsgált rendeletben nehézfémekre vonatkozó, jogilag kötelező határértékek meghatározása, és az olyan szennyvíziszap lehetséges bevonása, amely teljesíti a műtrágyázásra való alkalmasságra vonatkozó ezen követelményeket.

4. ajánlás a)

A Bizottság nem fogadja el ezt az ajánlást. A Bizottság szisztematikusan arra ösztönzi a tagállamokat, hogy az alapokból való finanszírozásra benyújtott nagyprojektpályázatok fizikai tárgyába foglalják bele a megfelelő iszapkezelést. Azonban a Bizottság a hatályos jogi keretben nem teheti kötelezővé ezt a gyakorlatot a tagállamoknak, mivel a tagállamok nem kötelesek a programok záró kifizetését a szennyvíziszap újrafelhasználásának megfelelő biztosításához kötni.

4. ajánlás b)

A Bizottság részben elfogadja ezt az ajánlást. A Bizottság ebben a szakaszban nem tervez a szennyvíziszapról szóló irányelv felülvizsgálatára irányuló javaslatot benyújtani. Először a műtrágyákról szóló rendelet lehetséges felülvizsgálatáról kíván dönteni, mielőtt a jövőben bármilyen döntést hozna a szennyvíziszapról szóló irányelv felülvizsgálatáról.

118

A Bizottság rámutat arra, hogy a víz-keretirányelv 9. cikke előírja a tagállamoknak, hogy 2010-ig biztosítaniuk kell a különféle vízhasznosítási célok megfelelő hozzájárulását a vízszolgáltatások költségeinek megtérüléséhez.

A Bizottság szerint egy megfelelő díjmegállapítási rendszer nemcsak az ERFA-hozzájárulás szempontjából fontos, hanem hosszú távon a művelet pénzügyi fenntarthatósága szempontjából is előnyös. Az alkalmazott költségmegtérülési elv eddigi visszatartó hatásait illetően jelentős javulás fog bekövetkezni, mivel a 2014–2020 közötti programozási időszak potenciális kedvezményezettjeinek nem feltétlenül kell költség-haszon elemzést végezniük a projektjeik hiányzó forrásainak meghatározására, hanem e helyett 25%-os átalányt alkalmazhatnak.

5. ajánlás a)

A Bizottság elfogadja ezt az ajánlást. A tagállamok a víz-keretirányelv 9. cikke (1) bekezdése szerint és az 1303/2013/EU rendelet (CPR) XI. mellékletének 6.1. előzetes feltétele szerint megfelelő vízdíj-megállapítási szakpolitikát valósítanak meg.

A Bizottság ugyanakkor hangsúlyozza, hogy tekintettel a vízértékek többdimenziós jellegére, és arra, hogy a 4%-os megfizethetőségi arány indikatív, a végleges arány meghatározása tagállami hatáskörbe esik.

5. ajánlás b)

A Bizottság nem fogadja el ezt az ajánlást.

Vonatkozó jogszabály hiányában a karbantartáshoz és a felújításhoz szükséges források biztosítása a szennyvíz-infrastruktúra tulajdonosainak/működtetőinek felelőssége, ezért az tagállami hatáskörbe esik.

1Különösen a víz-keretirányelv (2000/60/EK) és annak származékos irányelvei, a felszín alatti vizekről szóló irányelv (2006/118/EK) és a környezetminőségi előírásokról szóló irányelv (2008/105/EK), és többek között az ivóvízről szóló irányelv (98/83/EK), a fürdővizek minőségéről szóló irányelv (2006/7/EK), a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv (2008/56/EK), az élőhelyekről szóló irányelv (92/43/EGK irányelv, különösen annak 6. cikke) és a 854/2004/EK rendelet (különösen annak II.A.6. melléklete).

2COM(2015) 215 final. Minőségi jogalkotással javítani az eredményeken – uniós program, 2015. május 19.

3http://ec.europa.eu/environment/legal/law/pdf/Final%20report%20inspections.pdf

4Az Európai Parlament és a Tanács 2008. november 19-i 2008/99/EK irányelve a környezet büntetőjog általi védelméről (HL L 328., 2008.12.6., 28–37. o.).

QJ-AB-15-006-HU-E  ISSN 1977-5733

A szennyvíz és a szennyvíziszap hatással lehet a víz és a talaj minőségére. Ennek tudatában az Európai Unió irányelveket fogadott el, és társfinanszírozta gyűjtőrendszerek és szennyvíztisztító telepek építését.
A Számvevőszék a Duna-medencében fekvő négy tagállamban ellenőrizte a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtását. Ezenkívül egy 28 szennyvíztisztító telepből álló mintában megvizsgáltuk, hogyan tisztítják a szennyvizet, hogyan kezelik a szennyvíziszapot és hogyan biztosítják a pénzügyi fenntarthatóságot.
A Számvevőszék ajánlásokat tett a következők tekintetében: beszámolás, a szennyvíztisztító telepek eredményességének, hatékonyságának és fenntarthatóságának javítási lehetőségei, a koncentráció-határértékek relevanciája, a szennyvíziszap felhasználása és az iszapban lévő szennyezők monitorozása.