CURTEA DE CONTURI EUROPEANĂ

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tel. +352 4398-1

E-mail: eca-info@eca.europa.eu

Internet: http://eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

YouTube: EUAuditorsECA

Numeroase alte informații despre Uniunea Europeană sunt disponibile pe internet pe serverul Europa (http://europa.eu).

Luxemburg: Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene, 2015

Print | ISBN 978-92-872-2405-7 | ISSN 1831-0966 | doi:10.2865/751647 | QJ-AB-15-006-RO-C
PDF | ISBN 978-92-872-2451-4 | ISSN 1977-5806 | doi:10.2865/542427 | QJ-AB-15-006-RO-N
EPUB | ISBN 978-92-872-2452-1 | ISSN 1977-5806 | doi:10.2865/58268 | QJ-AB-15-006-RO-E

© Uniunea Europeană, 2015

Reproducerea textului este autorizată cu condiția menționării sursei.

Pentru orice utilizare sau reproducere a figurii 1, permisiunea trebuie solicitată direct de la deținătorul drepturilor de autor.

CUM VĂ PUTEȚI PROCURA PUBLICAȚIILE UNIUNII EUROPENE?

Publicații gratuite:

•un singur exemplar:
pe site-ul EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu);

•mai multe exemplare/postere/hărți:
de la reprezentanțele Uniunii Europene (http://ec.europa.eu/represent_ro.htm),
de la delegațiile din țările care nu sunt membre ale UE (http://eeas.europa.eu/delegations/index_ro.htm)
sau contactând rețeaua Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_ro.htm)
la numărul 00 800 6 7 8 9 10 11 (gratuit în toată UE) (*).

(*)Informațiile primite sunt gratuite, la fel ca și cea mai mare parte a apelurilor telefonice (unii operatori și unele cabine telefonice și hoteluri taxează totuși aceste apeluri).

Publicații contra cost:

•pe site-ul EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

RO
2015

nr. 02

Raportul special

Fondurile acordate de UE
pentru stațiile de epurare
a apelor uzate urbane
din bazinul hidrografic
al Dunării: sunt necesare
eforturi suplimentare
pentru a ajuta statele membre să îndeplinească
obiectivele politicii UE în
domeniul apelor uzate

[prezentat în temeiul articolului 287 alineatul (4) al doilea paragraf TFUE]

Echipa de audit

Rapoartele speciale ale Curții de Conturi Europene prezintă rezultatele auditurilor de conformitate sau ale auditurilor performanței care au ca obiect domenii specifice ale bugetului UE sau aspecte specifice legate de gestiune. Curtea selectează și concepe aceste sarcini de audit astfel încât impactul lor să fie maxim, luând în considerare riscurile existente la adresa performanței sau a conformității, nivelul de venituri sau de cheltuieli implicat, schimbările preconizate și interesul existent în mediul politic și în rândul publicului larg.

Acest audit al performanței a fost efectuat de Camera de audit II – condusă de domnul Henri Grethen, membru al Curții de Conturi Europene –, care este specializată pe domeniile de cheltuieli ale politicilor structurale, transporturilor și energiei. Auditul a fost condus de domnul George Pufan, membru al Curții de Conturi Europene, beneficiind de sprijinul unei echipe formate din: Patrick Weldon, șef de cabinet; Mircea Rădulescu, atașat în cadrul cabinetului; Alain Vansilliette, șef de unitate; Marion Colonerus, coordonator al echipei de audit; Zuzana Gullova, auditor; Attila Horvay-Kovacs, auditor; Jean-François Hynderick, auditor; Dana Moraru, auditor; Radka Papouskova, auditor; Tomasz Plebanowicz, auditor; și Olivier Prigent, auditor.

De la stânga la dreapta: Mircea Rădulescu, Alain Vansilliette, Olivier Prigent, George Pufan, Zuzana Gullova, Patrick Weldon, Attila Horvay-Kovacs și Tomasz Plebanowicz.

Cuprins

Glosar

Sinteză

Introducere

Context

Cofinanțarea din partea UE pentru infrastructura legată de apele uzate

Sfera și abordarea auditului

Observații

Respectarea termenelor stabilite de Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale

Statele membre au respectat, în general, termenele-limită specificate în Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale pentru colectarea acestor ape, dar nu și pentru epurarea lor

Comisia deține numai informații parțiale privind situația aglomerațiilor cu mai puțin de 2 000 l.e.

Comisia urmărește situații de neconformitate în trei dintre cele patru state membre vizitate

Gradul de utilizare a fondurilor disponibile din partea UE în cadrul perioadei de programare 2007-2013

Nu sunt absorbite toate fondurile care sunt disponibile în cadrul programelor operaționale 2007-2013

În cea mai mare parte a lor, nivelurile-țintă stabilite pentru indicatorii de realizare și de rezultat nu erau atinse la sfârșitul anului 2013

Eficacitatea stațiilor de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE

Performanța stațiilor de epurare a apelor uzate urbane

Destinațiile nămolurilor generate de stațiile de epurare a apelor uzate urbane

Sustenabilitatea financiară a stațiilor de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE

Tarifele percepute de la utilizatori pentru ape uzate permit recuperarea integrală a costurilor în numai 11 % din cazuri

Tarifele pentru ape uzate se situau sub nivelul de accesibilitate menționat de Comisie în 92 % din cazurile în care recuperarea costurilor era doar parțială

Rezerve financiare insuficiente pentru a asigura reînnoirea infrastructurii

Concluzii și recomandări

Anexa I | — | Circuitul epurării apelor uzate urbane
Anexa II | — | Lista stațiilor de epurare a apelor uzate care au făcut obiectul examinării
Anexa III | — | Termenele-limită pentru punerea în aplicare a Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale

Răspunsul Comisiei

Glosar

Aglomerație: zonă în care populația și/sau activitățile economice sunt suficient de concentrate încât să fie posibilă colectarea apelor uzate urbane în vederea dirijării lor către o stație de epurare a apelor uzate urbane sau către un punct final de evacuare.

Ape uzate: ape care au fost afectate în mod negativ din punct de vedere calitativ. Acestea sunt transportate, de obicei, printr-o rețea de canalizare și sunt epurate în cadrul unei stații de epurare a apelor uzate. Apele uzate epurate sunt deversate în corpul de apă receptor prin intermediul unui canal de efluent. Gestionarea apelor uzate generate în zonele fără acces la o rețea publică de canalizare se bazează pe sisteme individuale, cum ar fi fosele septice.

Automonitorizare: în cadrul acestui raport, (i) verificările efectuate periodic de către un operator, în cadrul exploatării curente a unei stații de epurare a apelor uzate urbane, cu scopul de a monitoriza calitatea apelor uzate evacuate și conținutul nămolurilor, precum și (ii) verificările efectuate de instalațiile industriale cu scopul de a monitoriza calitatea apelor uzate evacuate într-o rețea publică de canalizare.

Autorizație de gospodărire a apelor: în cadrul prezentului raport, autorizație eliberată în conformitate cu dispozițiile legislațiilor naționale entităților care evacuează ape uzate. Autorizațiile eliberate stațiilor de epurare a apelor uzate includ, printre altele, informații privind capacitatea stației și valorile-limită care trebuie respectate pentru o serie de parametri și de poluanți.

Bazin hidrografic: zonă în care scurgerile de apă de la suprafață converg în totalitatea lor, printr-o rețea de râuri, fluvii și, eventual, lacuri, către mare, în care se varsă printr-o singură gură de vărsare, un singur estuar sau o singură deltă.

Condiționalități ex ante: în contextul elaborării programelor operaționale care primesc cofinanțare din partea fondurilor structurale și de investiții europene în perioada de programare 2014-2020, statele membre trebuie să evalueze dacă sunt îndeplinite o serie de condiționalități ex ante predefinite. În cazul în care acestea nu sunt îndeplinite, este necesar să se întocmească planuri de acțiune vizând garantarea îndeplinirii lor până la 31.12.2016.

Consum biochimic de oxigen (CBO₅): cantitatea de oxigen consumată de microorganisme pentru a elimina materiile biodegradabile organice și minerale conținute în apă. CBO₅ este folosit în mod general pentru a măsura consumul de oxigen în mg O₂/l la 5 zile. Cu cât este mai mare valoarea CBO₅, cu atât este mai mare consumul de oxigen al microorganismelor și cu atât este mai mare poluarea.

Consumul chimic de oxigen (CCO): cantitatea de oxigen consumată pentru a oxida, prin mijloace chimice, materiile organice și minerale prezente în apă. Acest parametru este exprimat în mg O₂/l.

Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale: Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 vizează să protejeze mediul împotriva deteriorării datorate evacuărilor de ape urbane reziduale, precum și evacuărilor de ape uzate care provin din anumite sectoare industriale. Pentru aceasta este necesară colectarea și epurarea apelor uzate în aglomerațiile cu o populație mai mare de 2 000 de locuitori echivalenți și o treaptă de epurare mai riguroasă în aglomerațiile cu o populație mai mare de 10 000 de locuitori echivalenți situate în zone sensibile. De asemenea, aceasta presupune ca toate aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 l.e. în care există sisteme de colectare să asigure o epurare corespunzătoare în cazul în care se procedează la evacuări în apă dulce și estuare.

Efluent: apă uzată epurată evacuată în corpuri de apă.

Eutrofizare: îmbogățirea apei cu nutrienți, în special compuși ai azotului și ai fosforului, provocând o dezvoltare accelerată a algelor, care duce la reducerea nivelului de oxigen din apă și la dispariția plantelor acvatice existente, a peștilor și a altor vietăți acvatice.

Fondul de coeziune: vizează consolidarea coeziunii economice și sociale în cadrul Uniunii Europene prin finanțarea de proiecte în domeniile mediului și transporturilor în statele membre al căror produs național brut pe cap de locuitor nu depășește 90 % din media de la nivelul UE.

Fondul european de dezvoltare regională: urmărește consolidarea coeziunii economice și sociale în cadrul Uniunii Europene prin corectarea principalelor dezechilibre regionale cu ajutorul sprijinului financiar acordat pentru construcția de infrastructuri și pentru investiții productive care creează locuri de muncă, în special pentru întreprinderi.

Instrumentul pentru politici structurale de preaderare (ISPA): instrument financiar lansat în 2000 prin care au fost sprijinite țările candidate în vederea pregătirii acestora pentru aderare, prin furnizarea de asistență pentru proiecte de infrastructură în domeniile considerate de UE prioritare, din sfera mediului și a transporturilor. După aderare (2004 în cazul a 10 țări și 2007 în cazul altor două țări), proiectele ISPA au devenit proiecte derulate în cadrul Fondului de coeziune.

Locuitor echivalent (l.e.): expresie cantitativă a încărcării cu poluanți a apelor uzate din perspectiva numărului de persoane „echivalente” care ar genera o cantitate de reziduuri de aceeași importanță. Un l.e. corespunde încărcării cu poluanți a apelor uzate generate de un locuitor și reprezintă încărcarea organică biodegradabilă având un consum biochimic de oxigen la cinci zile de 60 g de oxigen pe zi.

Perioadă de programare: cadru multianual în care sunt planificate și executate cheltuielile aferente fondurilor structurale și Fondului de coeziune.

Preț (tarif) pentru servicii legate de ape uzate: preț perceput pentru evacuarea de ape uzate într-o rețea de canalizare și/sau către o stație de epurare de la persoane și entități care evacuează ape uzate, cu alte cuvinte, de la utilizatorii serviciilor de epurare a apelor uzate. Tarifele pentru ape uzate pot varia în funcție de tipul de utilizatori (gospodării sau instalații industriale).

Principiul „poluatorul plătește”: principiu enunțat în Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene [articolul 191 alineatul (2)]. În ceea ce privește apele uzate, acest principiu implică faptul că responsabilitatea de ordin financiar pentru poluarea cauzată revine celor care deversează ape uzate (de exemplu, gospodăriile plătesc contravaloarea serviciilor de epurare achitând tariful stabilit pentru ape uzate, iar stațiile de epurare a apelor uzate plătesc o taxă de poluare).

Program operațional: un program operațional stabilește prioritățile și obiectivele specifice ale unui stat membru și modul în care vor fi utilizate fondurile (acordate de UE, precum și cofinanțarea națională publică și privată) în cursul unei anumite perioade (în general, de șapte ani) pentru finanțarea de proiecte. Aceste proiecte trebuie să contribuie la îndeplinirea unui anumit număr de obiective specificate la nivelul axei prioritare a programului operațional. Astfel de programe se elaborează pentru fiecare dintre fondurile din domeniul coeziunii (respectiv, Fondul european de dezvoltare regională, Fondul de coeziune și Fondul social european). Programele operaționale sunt elaborate de statele membre și fac obiectul aprobării de către Comisie înainte de efectuarea unor eventuale plăți de la bugetul UE. Se pot aduce modificări programelor în cursul perioadei vizate numai cu acordul ambelor părți.

Rețea de canalizare: infrastructura fizică, formată din conducte, pompe, site, canale etc., utilizată pentru a transporta apele uzate de la punctul lor de origine la punctul final de epurare sau de evacuare.

Stație de epurare a apelor uzate urbane: infrastructură care asigură o serie de procese de epurare cu scopul de a se reduce la un nivel acceptabil poluarea care afectează apele uzate provenite din aglomerațiile urbane, înaintea evacuării lor în apele receptoare.

Totalul materiilor solide în suspensie (TMS): cantitatea de particule minerale și organice aflate în suspensie în apă care pot fi recoltate pe un filtru. Acest parametru este exprimat, și el, în mg/l.

Treaptă de epurare mai riguroasă/treaptă terțiară de epurare a apelor uzate: conform cerințelor directivei, este etapa biologică/chimică care trebuie aplicată, atunci când este necesar, pentru a se reduce nivelul concentrațiilor de nutrienți (azot și fosfor) din apele uzate epurate înainte de evacuarea acestora în apele receptoare care prezintă risc de eutrofizare.

Treaptă de epurare primară: etapă mecanică, în care are loc separarea inițială de apele uzate a particulelor reziduale de dimensiuni mari.

Treaptă de epurare secundară: etapă biologică, care implică tratarea apelor uzate cu scopul de a se elimina poluanții organici biodegradabili.

Zonă sensibilă: un corp de apă trebuie să fie identificat ca zonă sensibilă de către statul membru dacă aparține uneia dintre următoarele categorii: (i) corp de apă sau secțiune a unui corp de apă cu risc de eutrofizare; (ii) corp de apă care este destinat captării apei potabile și care ar putea conține o concentrație prea mare de nitrați; și (iii) zone în care este necesară o treaptă de epurare mai riguroasă pentru a atinge conformitatea cu directivele Consiliului. Identificarea corespunzătoare a zonelor sensibile este de importanță majoră, deoarece determină tipul de epurare care trebuie aplicat apelor uzate pentru reducerea agenților care induc eutrofizarea.

Zone normale: corp de apă sau secțiune dintr-un corp de apă care nu prezintă un risc de eutrofizare.

Sinteză

I

Apele uzate și nămolurile de epurare provenite din aglomerațiile urbane pot afecta calitatea lacurilor, a râurilor, a apelor litorale, a solurilor și a apelor subterane din Europa. Drept urmare, UE a adoptat o serie de directive, cofinanțând, totodată, construirea de stații de epurare a apelor uzate urbane prin intermediul Fondului de coeziune și al Fondului european de dezvoltare regională.

II

Auditul s-a axat pe patru state membre din bazinul hidrografic al Dunării (Republica Cehă, Ungaria, România și Slovacia). Curtea a analizat progresele înregistrate în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale și a examinat, pentru un eșantion de 28 de stații de epurare a apelor uzate care au beneficiat de cofinanțare din partea UE, performanța atinsă în ceea ce privește epurarea apelor uzate, modul în care au fost gestionate nămolurile de epurare rezultate și sustenabilitatea financiară a infrastructurilor.

III

Potrivit concluziilor formulate de Curte, cheltuielile efectuate din Fondul european de dezvoltare regională/Fondul de coeziune în cursul perioadei de programare 2007-2013 au jucat un rol esențial pentru realizarea de progrese în materie de colectare și epurare a apelor uzate, însă acestea nu au fost suficiente pentru a face posibilă respectarea termenelor stabilite în ceea ce privește epurarea apelor uzate. Curtea recomandă Comisiei să intensifice cerințele în materie de raportare, și statelor membre să instituie dispoziții legale cu ajutorul cărora să se asigure racordarea în cât mai scurt timp a gospodăriilor la rețelele publice de canalizare.

IV

Curtea a constatat că fondurile disponibile în cadrul perioadei de programare 2007-2013 au fost absorbite într-un ritm lent și că indicatorii prevăzuți în programele operaționale nu permiteau să se determine dacă se realizau progrese în punerea în aplicare a directivei. Curtea recomandă ca statele membre să furnizeze informații actualizate privind resursele financiare care sunt necesare pentru atingerea conformității depline cu dispozițiile directivei și privind sursele de finanțare potențiale.

V

În mare parte, stațiile de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE respectau cerințele cu privire la calitatea efluentului specificate în autorizațiile lor de gospodărire a apelor, precum și pe cele specificate în directivă (după caz). Totuși, aproximativ o treime din stații sunt supradimensionate (chiar și în ipoteza racordărilor viitoare care sunt planificate). Curtea recomandă Comisiei să acorde o atenție mai crescută dimensiunii adecvate a stațiilor. În plus, Curtea recomandă Comisiei și statelor membre să abordeze problema evacuărilor directe de ape pluviale, deoarece acestea pot avea un impact negativ asupra calității apei. De asemenea, Curtea recomandă operatorilor stațiilor de epurare să încerce să identifice eventuale oportunități de economisire a costurilor de exploatare. În plus, Curtea recomandă Comisiei să evalueze în ce măsură sunt adecvate limitele stabilite în directivă pentru concentrații, ținând seama de progresele tehnologice înregistrate din 1991, anul în care a fost adoptată Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale.

VI

Stațiile de epurare a apelor uzate care au făcut obiectul examinării au gestionat în mod corespunzător nămolurile rezultate în urma procesului de epurare, cu excepția unui singur stat membru. Cu toate acestea, nu există cerințe obligatorii în ceea ce privește poluanții pentru toate destinațiile nămolurilor. Curtea recomandă Comisiei și statelor membre să stabilească criterii pentru toate destinațiile nămolurilor și să ia măsurile necesare pentru a asigura un sistem solid de monitorizare a poluanților.

VII

Gradul de sustenabilitate financiară atins de infrastructurile care au beneficiat de cofinanțare din partea UE nu era complet satisfăcător. Curtea recomandă Comisiei să încurajeze statele membre să pună în aplicare o politică responsabilă de tarifare pentru ape uzate, cu tarife care să nu fie mai scăzute decât nivelul de accesibilitate de 4 % menționat de Comisie. În plus, ar trebui să se ia măsuri pentru a se garanta că vor fi disponibile fonduri suficiente pentru a permite derularea activităților de întreținere și de reînnoire necesare.

Introducere

Context

01

Obiectivul principal al politicii UE în domeniul apei este garantarea disponibilității, pe întreg teritoriul UE, a unei cantități suficiente de apă de bună calitate, astfel încât să se răspundă nevoilor populației și ale mediului. Poluarea apei reprezintă unul dintre motivele principale de preocupare exprimate de cetățenii UE în legătură cu mediul.

02

Prezentul raport se axează pe bazinul Dunării, care este cel mai mare bazin hidrografic din Europa (cu o suprafață de 801 463 km²) și este prezent în 19 țări. Apele din acest bazin sunt vulnerabile la poluare provenită din diverse surse.

03

Una dintre sursele de poluare a apelor o reprezintă emisiile de ape uzate parțial epurate sau neepurate provenite din aglomerații. Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale din 1991¹ prevede ca statele membre să se asigure, până la un anumit termen, că aglomerațiile sunt echipate cu sisteme de colectare a apelor uzate urbane și că apele uzate colectate sunt epurate corespunzător.

04

Nămolurile de epurare generate de stațiile de epurare a apelor uzate urbane pot fi nocive pentru apă și pentru sol, în principal din cauza conținutului de metale grele din nămoluri. Eliminarea acestora în apele de suprafață nu mai este, prin urmare, admisă, Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale prevăzând, în schimb, reutilizarea nămolurilor. Aplicarea pe sol a nămolurilor de epurare în scop agricol² este reglementată de Directiva privind nămolurile de epurare³, care stabilește norme referitoare la prelevarea de probe și la analiza nămolurilor și a solului și stabilește limite ale concentrațiilor și valori maxime ale cantităților anuale de metale grele care pot fi introduse în sol.

05

O prezentare pe scurt a procesului de epurare a apelor uzate și de eliminare a nămolurilor este disponibilă în anexa I.

06

Directiva-cadru privind apa⁴ are drept obiectiv principal atingerea unei stări bune a apelor de suprafață și a apelor subterane până în 2015. Principalul instrument prin care este pusă în aplicare directiva este planul de management al bazinului hidrografic. Toate statele membre trebuiau să prezinte, până în 2009, planuri de management al bazinelor hidrografice, care trebuiau să includă un program de măsuri pentru fiecare dintre districtele hidrografice de pe teritoriul lor⁵. Acest program trebuia să cuprindă, printre altele, măsurile necesare pentru punerea în aplicare a textelor legislative ale UE privind protecția apei (precum Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale).

07

Programul general al Uniunii de acțiune pentru mediu până în 2020⁶, publicat în 2013, prevede o reducere a emisiilor de azot și de fosfor, inclusiv a celor cauzate de apele uzate urbane și industriale și de utilizarea îngrășămintelor. În egală măsură, Planul din 2012 de salvgardare a resurselor de apă ale Europei⁷ menționează, printre acțiunile necesare, îmbunătățirea nivelurilor de conformitate în privința epurării apelor uzate prin planificarea pe termen lung a investițiilor.

Cofinanțarea din partea UE pentru infrastructura legată de apele uzate

08

Costurile aferente construcției, reabilitării și modernizării stațiilor de epurare a apelor uzate și a rețelelor de canalizare sunt eligibile pentru cofinanțare din partea UE în cadrul Fondului european de dezvoltare regională și al Fondului de coeziune. Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală poate, și acesta, oferi cofinanțare atunci când este vorba de zone rurale. În cazul statelor membre care au aderat la UE în 2004 și în 2007, au fost disponibile fonduri în acest sens, începând cu anul 2000 și până la data aderării, în cadrul Instrumentului pentru politici structurale de preaderare (ISPA). Odată cu aderarea acestor state membre, proiectele ISPA au devenit proiecte ale Fondului de coeziune.

09

Fondurile alocate de UE pentru infrastructura privind apele uzate prin Fondul european de dezvoltare regională și prin Fondul de coeziune s-au ridicat la aproximativ 12,9 miliarde de euro pentru perioada de programare 2000-2006 și la 14,6 miliarde de euro pentru perioada de programare 2007-2013.

10

Proiectele de infrastructură cofinanțate (a se vedea caseta 1) sunt implementate în cadrul gestiunii partajate, responsabilitatea finală privind execuția bugetului UE revenind Comisiei⁸. În cursul perioadei de programare 2000-2006, Comisia a aprobat nu numai programele operaționale, ci și cererile de finanțare depuse de statele membre pentru proiectele care urmau să fie finanțate prin Fondul european de dezvoltare regională și al căror cost total depășea 50 de milioane de euro, precum și pentru toate proiectele care urmau să fie finanțate prin Fondul de coeziune și prin ISPA. Pentru perioada de programare 2007-2013, în afară de programele operaționale, aprobarea Comisiei nu mai era necesară decât pentru „proiectele majore” (proiectele al căror cost este mai mare de 50 de milioane de euro⁹⁾. Decizia de cofinanțare a unui proiect stabilește valoarea ajutorului nerambursabil (procentul de cofinanțare) și condițiile care trebuie îndeplinite pentru a beneficia de finanțarea respectivă.

Caseta 1

Exemplu de proiect cofinanțat care a făcut obiectul unei vizite din partea Curții

Un proiect din Ungaria a constat (i) în construirea unei rețele de canalizare noi în anumite zone ale aglomerației și extinderea rețelei de canalizare existente în alte zone, (ii) în modernizarea stației de epurare a apelor uzate urbane pentru a asigura eliminarea nutrienților și (iii) în construcția unei instalații noi de tratare a nămolurilor de epurare.

Proiectul a fost aprobat de Comisie în luna decembrie 2004 și a fost dat în funcțiune în luna decembrie 2011. Costul total suportat pentru realizarea acestui proiect s-a ridicat la 48,3 milioane de euro, din care valoarea finanțării nerambursabile acordate de UE a fost de 36,2 milioane de euro.

Imaginea 1 – Stație de epurare a apelor uzate (Ungaria – Zalaegerszeg)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

11

În ceea ce privește domeniul epurării apelor uzate, două direcții generale ale Comisiei joacă un rol semnificativ:

(a)Direcția Generală Mediu este responsabilă de politica de mediu a UE în domeniul apei, inclusiv în ceea ce privește epurarea apelor uzate. Această direcție are obligația de a monitoriza punerea în aplicare a legislației în materie (cum ar fi respectarea termenelor prevăzute pentru atingerea obiectivelor Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale), precum și obligația de a introduce acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, atunci când este necesar. De asemenea, ea este consultată de Direcția Generală Politică Regională și Urbană atunci când aceasta din urmă examinează calitatea propunerilor de programe operaționale, precum și în etapa de evaluare a „proiectelor majore” și a proiectelor derulate în cadrul Fondului de coeziune;

(b)Direcția Generală Politica Regională și Urbană este responsabilă de execuția bugetului UE în domeniul politicii regionale, în cadrul căruia pot fi cofinanțate proiectele legate de ape uzate.

1Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, 30.5.1991, p. 40).

2Poluarea solului poate duce la poluarea apei, fie prin infiltrațiile de poluanți în apele subterane, fie prin scurgerile de apă.

3Directiva 86/278/CEE a Consiliului din 12 iunie 1986 privind protecția mediului, în special a solului, atunci când se utilizează nămoluri de epurare în agricultură (JO L 181, 4.7.1986, p. 6).

4Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO L 327, 22.12.2000, p. 1).

5Atunci când pe teritoriul anumitor state membre se găsesc porțiuni ale mai multor bazine hidrografice diferite (de exemplu, Republica Cehă conține porțiuni din bazinul Dunării, precum și porțiuni din bazinele hidrografice ale fluviilor Oder și Elba), era necesar să se întocmească planuri de management pentru fiecare dintre aceste porțiuni (districte hidrografice).

6Decizia nr. 1386/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013 privind un Program general al Uniunii de acțiune pentru mediu până în 2020 „O viață bună, în limitele planetei noastre” (JO L 354, 28.12.2013, p. 171).

7COM(2012) 673 final din 14 noiembrie 2012.

8Articolul 17 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană și articolul 317 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

9Între 1 ianuarie 2007 și 25 iunie 2010, această valoare a fost stabilită la 25 de milioane de euro în cazul proiectelor de mediu.

Sfera și abordarea auditului

12

Prin intermediul acestui audit, Curtea a evaluat eficacitatea cu care contribuie cheltuielile efectuate din Fondul european de dezvoltare regională/Fondul de coeziune la îndeplinirea de către statele membre a obiectivelor politicii UE în domeniul apelor uzate. Curtea intenționează să abordeze, în alte rapoarte, o serie de alte aspecte legate de punerea în aplicare a Directivei-cadru privind apa în ceea ce privește bazinul hidrografic al Dunării.

13

Auditul s-a axat pe patru state membre din bazinul hidrografic al Dunării, selectate astfel încât să se acopere cursul superior, mijlociu și inferior al acestui fluviu: Republica Cehă, Ungaria, România și Slovacia¹⁰.

14

Curtea a căutat să obțină răspunsuri la următoarele patru întrebări:

(a)Au respectat statele membre termenele stabilite pentru atingerea conformității cu Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale?

(b)Au utilizat statele membre în mod adecvat fondurile puse la dispoziție în cursul perioadei de programare 2007-2013?

(c)Funcționau în mod eficace stațiile de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE?

(d)Sunt sustenabile din punct de vedere financiar stațiile de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE?

15

Valoarea totală a contribuției UE pentru proiecte de epurare a apelor uzate derulate în aceste patru state membre a fost de 2,1 miliarde de euro în cazul perioadei de programare 2000-2006¹¹ și de 5,8 miliarde de euro¹² în cazul perioadei 2007-2013.

16

Auditul a avut la bază evaluarea următoarelor elemente:

(a)cele mai recente date privind: rata de racordare pentru fiecare aglomerație, eficiența tratării realizate de stațiile de epurare a apelor uzate și numărul aglomerațiilor care nu sunt încă conforme cu Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale;

(b)performanța de funcționare a 28 de stații de epurare a apelor uzate urbane. Deoarece era necesar ca stațiile să fie în funcțiune, majoritatea proiectelor incluse în eșantion primiseră finanțare din partea UE în cursul perioadei de programare 2000-2006. În anexa II figurează o listă a stațiilor de epurare a apelor uzate care au făcut obiectul examinării, toate având o capacitate mai mare de 2 000 de locuitori echivalenți (l.e.).

17

Probele au fost obținute în urma unor examinări și analize documentare (de exemplu, ale strategiilor naționale, ale rapoartelor de implementare, ale actelor legislative, ale statisticilor și ale datelor referitoare la performanța de funcționare furnizate de operatorii stațiilor) și în urma unor discuții cu reprezentanți ai Comisiei și ai statelor membre, precum și cu reprezentanți ai proprietarilor și ai operatorilor stațiilor de epurare. Curtea a vizitat 14 dintre cele 28 de stații de epurare cuprinse în eșantion în perioada martie 2013-ianuarie 2014 și a examinat în detaliu documentația referitoare la celelalte 14 stații care nu au fost vizitate. Criteriile de evaluare utilizate în scopul auditului sunt explicate în continuare, în cadrul diferitelor secțiuni ale prezentului raport.

10O parte din Republica Cehă, o mare parte din Slovacia și întregul teritoriu al României și al Ungariei sunt situate în bazinul Dunării.

11În statele membre vizitate, proiectele au fost finanțate prin ISPA între anul 2000 și data aderării, iar, după aderare, prin Fondul european de dezvoltare regională și prin Fondul de coeziune.

12Situația la 31.12.2013 (pe baza rapoartelor anuale de implementare).

Observații

Respectarea termenelor stabilite de Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale

18

În conformitate cu Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale:

—toate aglomerațiile cu o populație mai mare de 2 000 l.e. trebuie să dispună de sisteme de colectare sau, atunci când instalarea unor astfel de sisteme nu se justifică, se utilizează sisteme individuale sau alte sisteme corespunzătoare¹³ care să asigure un nivel identic de protecție a mediului (articolul 3 din directivă);

—în toate aglomerațiile cu o populație mai mare de 2 000 l.e., apele uzate trebuie să facă obiectul unei trepte de epurare secundare, astfel încât efluentul provenit din stațiile de epurare a apelor uzate să poată respecta limitele concentrațiilor stabilite pentru consumul biochimic de oxigen (CBO₅), consumul chimic de oxigen (CCO) și totalul materiilor solide în suspensie (TMS) (articolul 4);

—în toate aglomerațiile cu o populație mai mare de 10 000 l.e. situate în zone sensibile¹⁴, apele uzate trebuie să facă obiectul unei epurări mai riguroase, astfel încât efluentul provenit de la stațiile de epurare a apelor uzate să poată respecta limitele concentrațiilor stabilite pentru azotul total¹⁵ (Ntot) și fosforul total (Ptot) (articolul 5);

—în toate aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 l.e. în care există sisteme de colectare, trebuie să se asigure o epurare corespunzătoare în cazul în care se procedează la evacuări în corpuri de apă dulce și în estuare (articolul 7).

19

Datele până la care era obligatoriu să fie îndeplinite cerințele menționate anterior erau diferite pentru cele patru state membre vizitate (a se vedea anexa III). În cazul în care un stat membru nu respectă dispozițiile legislației UE, Comisia are competența de a introduce o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor și, în ultimă instanță, să sesizeze Curtea de Justiție a Uniunii Europene.

20

Curtea a examinat dacă:

—au fost respectate termenele-limită intermediare și/sau finale în ceea ce privește aglomerațiile cu o populație mai mare de 2 000 l.e.;

—erau disponibile informații cu privire la asigurarea sau nu a unei epurări adecvate pentru aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 l.e. care dispun de sisteme de colectare;

—Comisia a luat măsuri în cazurile de nerespectare a termenelor-limită prevăzute în Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale.

Statele membre au respectat, în general, termenele-limită specificate în Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale pentru colectarea acestor ape, dar nu și pentru epurarea lor

Trei dintre cele patru state membre au respectat termenele-limită care li se aplicau pentru colectarea apelor uzate

21

Pe baza analizei realizate de Comisie cu privire la datele furnizate de statele membre¹⁶, Curtea concluzionează că, în ceea ce privește colectarea apelor uzate (articolul 3 din directivă), România era singura țară dintre cele patru state membre vizitate care înregistra o ușoară întârziere față de termenele sale intermediare la sfârșitul anului 2012 (a se vedea tabelul 1).

22

Curtea remarcă însă că, pe baza datelor puse la dispoziție de statele membre, nu se poate determina dacă sistemele individuale care colectează o parte din încărcare oferă un nivel de protecție a mediului similar cu cel oferit de sistemele de colectare. În cazul unora dintre aglomerații, încărcarea care este preluată de sistemele individuale este relativ ridicată, putând reprezenta, în anumite cazuri, până la 100 % din încărcarea generată de o aglomerație. La jumătatea anului 2014, Comisia a solicitat Republicii Cehe, Ungariei și Slovaciei să pună la dispoziție informații mai detaliate privind modalitățile prin care autoritățile naționale se asigură că este garantat un nivel similar de protecție a mediului atunci când se folosesc sisteme individuale.

Tabelul 1

Respectarea termenelor-limită prevăzute de directivă în ceea ce privește colectarea apelor uzate (situația la 31.12.2012)

Stat membru
Cerință
Grad de conformitate:
Procent din aglomerațiile¹ care dispun de sisteme de colectare, inclusiv încărcarea² colectată de sistemele individuale

Republica Cehă
100 % din aglomerații până în 2010
100 %;
Un procent de 7 % din încărcarea apelor uzate este colectat de sisteme individuale.

Ungaria
154 de aglomerații (31 % din total) până în 2010
100 %;
Un procent de 14 % din încărcarea apelor uzate este colectat de sisteme individuale.

România
61 % din încărcare până în 2010
Numai șase aglomerații îndeplinesc în integralitate cerințele. Totuși, termenul intermediar se referă la încărcarea apelor uzate: până la sfârșitul anului 2012, rata efectivă de colectare era de 60,2 %;
Un procent de 1 % din încărcare este colectat de sisteme individuale.

Slovacia
291 de aglomerații (82 % din total) până în 2010
100 %;
Un procent de 13 % din încărcarea apelor uzate este colectat de sisteme individuale, iar un procent de 0,4 % nu face obiectul niciunei colectări.

¹Comisia consideră că o aglomerație respectă cerințele atunci când încărcarea colectată prin sistemele de colectare atinge cel puțin 98 % din încărcarea totală generată de aglomerație și încărcarea care nu face obiectul niciunei colectări nu depășește 2 000 l.e.

²Încărcarea reprezintă încărcarea cu substanțe organice biodegradabile, exprimată în l.e., a unei aglomerații.

Sursa: Analiza realizată de Comisie cu privire la datele furnizate de statele membre.

23

În plus, simpla existență a unor sisteme de colectare nu înseamnă că, în practică, sunt racordate la aceste sisteme toate gospodăriile care ar putea fi racordate. Pot exista, de exemplu, gospodării care preferă să continue cu sistemele individuale din motive legate de costuri. În toate cele patru state membre vizitate există, într-adevăr, dispoziții juridice care prevăd obligația racordării și chiar, în unele cazuri, amenzi în cazul neracordării, scopul vizat fiind de a se asigura racordarea tuturor gospodăriilor la rețeaua de canalizare (a se vedea tabelul 2). Cu toate acestea, în trei dintre cele patru state membre, nu s-au stabilit termene-limită pentru racordare sau termenii folosiți sunt vagi, ceea ce poate afecta impunerea aplicării în mod eficace a obligației de racordare la o rețea de canalizare existentă. Modul în care autoritățile naționale au asigurat aplicarea obligațiilor nu a făcut obiectul examinării în contextul acestui audit.

Niciunul dintre cele patru state membre vizitate nu a respectat termenele-limită stabilite în ceea ce privește epurarea apelor uzate

24

Pe baza analizei realizate de Comisie cu privire la datele furnizate de statele membre, Curtea concluzionează că, în ceea ce privește epurarea apelor uzate, toate cele patru state membre depășeau, într-o măsură sau alta, la sfârșitul anului 2012, termenele-limită stabilite pentru respectarea¹⁷ limitelor concentrațiilor prevăzute pentru anumiți parametri (a se vedea tabelul 3 pentru termenele intermediare pentru Ungaria, România și Slovacia și anexa III pentru toate termenele-limită). Având în vedere întârzierile înregistrate în ceea ce privește respectarea termenelor intermediare și necesitatea identificării altor surse de finanțare (a se vedea punctele 39 și 40), va fi extrem de dificil pentru Slovacia și România să își poată respecta termenele finale, și anume 2015 și, respectiv, 2018.

Tabelul 2

Prevederile juridice naționale adoptate pentru asigurarea racordării la o rețea de canalizare existentă

Stat membru | Prevederi juridice
Republica Cehă | Municipalitățile pot decide obligativitatea racordării și pot aplica amenzi în cazurile de nerespectare. În cazul construcțiilor noi sau renovate, este necesar să se asigure epurarea sau evacuarea apelor uzate. Nu au fost specificate termene-limită.
Ungaria | Obligația racordării în termen de 90 de zile de la data dării în funcțiune a unui sistem de colectare. Se plătesc amenzi (colectate sub formă de taxe) în cazul neracordării.
România | Obligația racordării în cazul clădirilor în care se desfășoară activități socioeconomice. Operatorii stațiilor de epurare a apelor uzate pot fi amendați în cazul întârzierilor nejustificate de racordare a noilor utilizatori.
Slovacia | Obligația racordării în cazul persoanelor care dețin proprietăți generatoare de ape uzate, cu excepția cazului în care proprietarul deține o autorizație de epurare a apelor uzate prin alte mijloace (dar nu sunt specificate termene-limită). Se plătesc amenzi în cazul neracordării.

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene cu privire la legislațiile naționale.

Tabelul 3

Respectarea termenelor stabilite de directivă în ceea ce privește epurarea apelor uzate (situația la 31.12.2012)

Stat membru
Respectarea cerințelor referitoare la treapta de epurare secundară (respectarea limitelor concentrațiilor pentru CBO₅, CCO și TMS)
Respectarea cerințelor referitoare la epurarea mai riguroasă în zone sensibile (respectarea limitelor concentrațiilor pentru Ntot și Ptot)

Cerință
Grad de realizare
Cerință
Grad de realizare

Republica Cehă
594 de aglomerații (până în 2010)
512 (86 %)
132 de aglomerații (până în 2010)
83 (63 %)

Ungaria
154 de aglomerații (până în 2010)
130 (84 %)
6 aglomerații (până în 2008)
5 (83 %)

A se vedea punctele 25 și 26

România
Încărcare (exprimată în l.e.)
10 829 595 (până în 2010)
12 953 045 (până în 2013)
Încărcare (exprimată în l.e.)
8 184 225
[76 % (din cerința pentru 2010)]
[63 % (din cerința pentru 2013)]
Încărcare (exprimată în l.e.)
7 688 721 (până în 2010)
9 196 314 (până în 2013)

1 530 828 (20 %)
(17 %)

Slovacia
258 de aglomerații (până în 2012)
236 (92 %)
81 de aglomerații (până în 2010)
41 (51 %)

Sursa: Analiza realizată de Comisie cu privire la datele furnizate de statele membre.

25

În conformitate cu prevederile directivei [articolul 5 alineatul (4)], condițiile impuse la nivelul individual al unei stații de epurare a apelor uzate (eliminarea azotului și a fosforului) nu se aplică în mod obligatoriu în zonele sensibile dacă se poate dovedi că procentul minim de reducere a încărcării globale care intră în toate stațiile (cu o capacitate de peste 2 000 l.e.) din această zonă este de cel puțin 75 % atât pentru Ntot, cât și pentru Ptot.

26

În conformitate cu Tratatul de aderare, doar o mică parte din Ungaria (șase aglomerații) a fost considerată ca fiind o zonă sensibilă în care trebuia să fie instituită, până în anul 2008, o treaptă de epurare mai riguroasă. Cu toate acestea, în luna martie 2009, ca urmare a unui acord încheiat între România și Ungaria, aceasta din urmă a informat Comisia că urma să aplice dispozițiile articolului 5 alineatul (4) până la sfârșitul anului 2018, pentru încărcarea globală care intră în toate stațiile (ceea ce corespunde unui număr de 498 de aglomerații). Potrivit informațiilor furnizate de autoritățile maghiare Comisiei, procentul de reducere a încărcării care intra în stațiile de epurare era de 73,1 % pentru Ntot și de 74,4 % pentru Ptot până la sfârșitul anului 2012 (la sfârșitul anului 2010, aceste cifre erau de 71,5 % și, respectiv, 79,5 %).

Modificările produse la nivelul numărului de aglomerații și al cifrelor aferente încărcării raportate de statele membre au un impact asupra aplicabilității directivei

27

Aglomerația este definită ca fiind o zonă în care populația și/sau activitățile economice sunt suficient de concentrate încât să fie posibilă colectarea apelor uzate urbane în vederea dirijării lor către o stație de epurare sau un punct final de evacuare. Definirea aglomerațiilor este la latitudinea statelor membre, în special în ceea ce privește așezările care sunt incluse într-o aglomerație dată.

28

Directiva impune obligații mai stricte statelor membre pentru aglomerațiile de peste 2 000 l.e. Așa cum reiese din analiza Curții, numărul aglomerațiilor de peste 2 000 l.e. și încărcarea lor aferentă au suferit modificări semnificative de-a lungul timpului în Republica Cehă, Ungaria și România. Modificarea cea mai substanțială a avut loc în România (o scădere de 29 % a numărului aglomerațiilor și o scădere de 17 % a încărcării) (a se vedea tabelul 4). Faptul că o aglomerație nu mai este considerată ca fiind de peste 2 000 l.e. implică faptul că nu mai este necesară respectarea cerințelor referitoare la efluent (respectiv, limitele stabilite pentru concentrații) (a se vedea punctul 18) și, prin urmare, că termenele-limită prevăzute de directivă nu se mai aplică aglomerației în cauză.

29

Având în vedere numărul mare al aglomerațiilor urbane din cele 28 de state membre, Comisia nu este în măsură să urmărească fiecare caz individual pentru a se asigura că modificările raportate în ceea ce privește numărul aglomerațiilor din statele membre sunt justificate și conduc la o aplicare corectă a directivei.

Tabelul 4

Modificări raportate Comisiei în ceea ce privește numărul aglomerațiilor și încărcarea

Stat membru
Modificări la nivelul numărului (de aglomerații cu peste 2 000 l.e.)
Modificări la nivelul încărcării (exprimate în l.e.)
Observații

Republica Cehă
2008: 618
2012: 598
= scădere de 3 %
2008: 8 429 183
2012: 7 590 604
= scădere de 10 %
În special aglomerații în cazul cărora dimensiunea a scăzut sub 2 000 l.e.

Ungaria
2005: 404
2007: 497
2012: 498
= creștere de 23 % din 2005 și stabilă din 2007
2005: 9 643 155
2007: 13 231 718
2012: 11 665 187
= scădere de 12 % începând din 2007
Există neconcordanțe între datele raportate Comisiei și datele din Decretul 173/2014 (VII. 18.) în vigoare în Ungaria, care menționează 566 de aglomerații și o încărcare de 10 767 713 l.e.

România
2007: 2 620
2012: 1 852
= scădere de 29 %
2007: 25 838 316
2012: 21 409 175
= scădere de 17 %
Aglomerații în cazul cărora dimensiunea a scăzut sub 2 000 l.e. și modificări intervenite în compoziția aglomerațiilor.

Slovacia
Nicio modificare din 2005: 356
2005: 5 054 900
2008: 5 259 370
2012: 5 072 755
= scădere de 4 % începând din 2008

Sursa: Analiza realizată de Curtea de Conturi Europeană cu privire la datele furnizate de statele membre Comisiei.

Comisia deține numai informații parțiale privind situația aglomerațiilor cu mai puțin de 2 000 l.e.

30

În vederea elaborării planurilor de management al bazinelor hidrografice în conformitate cu Directiva-cadru privind apa, statele membre trebuie să evalueze dacă impactul asupra corpurilor de apă pe care îl are poluarea generată de aglomerații (inclusiv de cele cu mai puțin de 2 000 l.e.) este atât de puternic încât să se impună luarea unor măsuri (a se vedea punctul 6). În plus, în planurile de management al bazinelor hidrografice este necesar să se prevadă măsuri prin care să se asigure punerea în aplicare a Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale. Altfel, în ceea ce privește aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 l.e., Comisia nu prevede nicio raportare specifică din partea statelor membre în temeiul Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale (referitor la aglomerațiile vizate și nivelul lor de conformitate cu articolul 7).

31

Conform constatărilor Curții, Comisia deține numai informații parțiale privind situația aglomerațiilor cu mai puțin de 2 000 l.e. Planurile de management al bazinelor hidrografice elaborate de Republica Cehă, de Ungaria și de Slovacia nu indică câte dintre aceste aglomerații prezintă importanță pentru calitatea apei. În egală măsură, nici Republica Cehă și nici Ungaria nu furnizau informații privind numărul aglomerațiilor în care existau sisteme de colectare, dar nu existau stații de epurare. În 2013, Comisia a solicitat date specifice în acest sens din partea Republicii Cehe și a Slovaciei, în contextul evaluării planurilor de management al bazinelor hidrografice. Aceasta ilustrează posibilitatea și capacitatea Comisiei de a solicita informații cu privire la aceste aglomerații. Cu toate acestea, informațiile primite și disponibile pentru Republica Cehă și pentru Ungaria nu fac posibilă verificarea de către Comisie a conformității cu articolul 7 din Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale.

Comisia urmărește situații de neconformitate în trei dintre cele patru state membre vizitate

32

Statele membre au obligația de a prezenta Comisiei, o dată la doi ani, un raport privind progresele înregistrate cu privire la punerea în aplicare a Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale. Situația de la sfârșitul anului 2012 (sau al anului 2011 dacă nu sunt disponibile date ulterioare) trebuia să fie raportată până în luna iunie 2014. Ulterior, Comisia publică un raport de implementare global: ultimele două rapoarte au fost elaborate în termen de 18 luni de la data-limită până la care statele membre trebuiau să depună rapoartele de progres¹⁸.

33

Comisia a adresat o solicitare de informații Republicii Cehe și Slovaciei în iulie 2014 și Ungariei în octombrie 2014, pe baza datelor furnizate de statele membre în 2012. Aceste solicitări de informații au fost adresate în legătură cu neconformitatea cu legislația până la sfârșitul anului 2010 (Republica Cehă și Slovacia) sau până la sfârșitul anului 2009 (Ungaria)¹⁹, deși între timp interveniseră alte termene până la care trebuia atinsă conformitatea și fuseseră primite informații actualizate (a se vedea punctul 32). Curtea consideră, așadar, că eficacitatea acestui proces, așa cum se derulează el în prezent, este discutabilă. În luna martie 2015, Comisia încă nu finalizase evaluarea informațiilor furnizate ca răspuns la aceste solicitări de informații.

Gradul de utilizare a fondurilor disponibile din partea UE în cadrul perioadei de programare 2007-2013

34

Investițiile realizate în domeniul apelor uzate sunt cofinanțate de UE, în general, în cadrul programelor operaționale pentru perioada 2007-2013, în special în cadrul programelor orizontale care abordează problemele de mediu. Fiecare dintre cele patru state membre dispune de un astfel de program operațional orizontal. Considerate în ansamblu, aceste programe orizontale au pus la dispoziție, pentru investiții în domeniul apelor uzate, un buget total de fonduri UE de 4,9 miliarde de euro.

35

Curtea a examinat:

—rata de absorbție, la sfârșitul anului 2013, a fondurilor disponibile pentru investiții în domeniul apelor uzate în cadrul programelor operaționale pentru perioada 2007-2013;

—dacă, până la sfârșitul anului 2013, au fost atinse nivelurile-țintă stabilite pentru indicatorii de realizare și de rezultat.

Nu sunt absorbite toate fondurile care sunt disponibile în cadrul programelor operaționale 2007-2013

36

În toate cele patru state membre, fondurile (UE și naționale) care sunt acordate în cadrul programelor operaționale (în special prin programele orizontale care se ocupă de mediu) reprezintă principala sursă de finanțare pentru proiecte legate de ape uzate.

37

Fondurile din cadrul unui program operațional sunt considerate ca fiind angajate de statele membre odată ce a fost adoptată o decizie de finanțare a unui anumit proiect. Curtea a constatat că, până la sfârșitul anului 2013, în Republica Cehă, Ungaria și Slovacia, existau volume semnificative de fonduri UE și naționale disponibile pentru investiții în epurarea apelor uzate care încă nu fuseseră angajate (a se vedea tabelul 5).

38

În plus, din analiza Curții reiese că plățile efectuate către beneficiari (pentru rambursarea costurilor suportate) înregistrau un nivel scăzut, lucru care semnalează că, în cazul multor proiecte, lucrările de construcție nu fuseseră încă finalizate până la sfârșitul anului 2013. Cu toate acestea, fondurile UE care au fost angajate de Comisie, dar care nu au fost utilizate pentru plăți de către statele membre în termen de doi (și, în unele cazuri, trei) ani de la efectuarea angajamentului nu vor mai fi disponibile în vederea utilizării lor în acel scop²⁰.

Tabelul 5

Gradul de absorbție a fondurilor pentru investiții în epurarea apelor uzate disponibile în cadrul programelor operaționale pentru perioada 2007-2013 care abordează aspecte de mediu (situația la 31.12.2013)

Stat membru
Fonduri angajate (proiecte aprobate), exprimate ca % din bugetul alocat
Fonduri plătite
Riscul de a se pierde fondurile

exprimate ca % din bugetul alocat
exprimate ca % din fondurile angajate

Republica Cehă
1 160 de milioane de euro
60 % și
1 850 de milioane de euro⁴
95 %
52 %
87 %
DA

(1 012 milioane de euro)

Ungaria¹
382 de miliarde de forinți (sau 1 290 de milioane de euro)
83 %
23 %
28 %
DA

(105 miliarde de forinți sau 354 de milioane de euro)

România²
4 439 de milioane de euro
141 %
30 %
21 %
DA

(954 de milioane de euro)

Slovacia³
719 milioane de euro
86 %
40 %
46 %
DA

(332 de milioane de euro)

1Datele pentru Ungaria se referă la luna mai 2013. Valorile în forinți au fost transformate în euro folosindu-se următorul curs de schimb: 1 euro = 296,11 forinți (mai 2013).

2Datele pentru România se referă la proiecte legate atât de alimentarea cu apă, cât și de ape uzate. Nu sunt disponibile informații diferențiate.

3Datele pentru Slovacia se referă exclusiv la fondurile acordate de UE, în timp ce, în cazul celorlalte trei state membre, datele se referă la totalul fondurilor publice (atât fonduri UE, cât și naționale).

4O serie de proiecte fuseseră deja acceptate în vederea cofinanțării, dar contractele de finanțare aferente nu fuseseră încă semnate. Dacă se iau în considerare și aceste proiecte, procentul de angajare a fondurilor este de 95 %.

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene cu privire la rapoartele anuale de implementare referitoare la programele operaționale în cauză.

39

Data finală de eligibilitate pentru declararea cheltuielilor către Comisie în vederea primirii finanțării aferente din partea UE este 31.12.2015. Având în vedere ritmul lent al implementării, Curtea concluzionează că mai multe proiecte nu vor putea fi finalizate până la acest termen-limită și, începând cu anul 2016, vor necesita fonduri suplimentare (naționale și/sau din partea UE) pentru a fi finalizate.

40

Ritmul lent al implementării antrenează riscul ca fondurile UE disponibile să nu fie absorbite în integralitate până la sfârșitul anului 2015. Curtea atrage atenția asupra faptului că proiectele care pot fi fracționate în mai multe etape de realizare distincte pot primi fonduri în cadrul perioadei de programare 2014-2020 pentru acele etape care vor fi implementate în respectivul interval de timp. Per ansamblu, cu referire la fondurile care au fost alocate perioadei de programare 2014-2020 pentru investiții în domeniul apelor uzate, Curtea concluzionează că există riscul, în ceea ce privește Ungaria, și certitudinea, în ceea ce privește România și Slovacia, ca fondurile (atât din partea UE, cât și naționale) planificate pentru perioada de programare 2014-2020 să nu fie suficiente pentru a se asigura punerea în aplicare a directivei în ceea ce privește aglomerațiile cu mai mult de 2 000 l.e. Statele membre vor fi nevoite așadar să identifice alte surse de finanțare.

41

În urma analizei Curții, s-a constatat, de asemenea, că, în toate cele patru state membre, criteriile aplicate pentru selecția proiectelor în vederea finanțării în cadrul programelor operaționale de mediu pentru perioada 2007-2013 au fost adecvate. Cu toate acestea, decizia de a depune un proiect și momentul depunerii rămâne la latitudinea aglomerațiilor. Astfel, unul dintre motivele pentru care unele aglomerații de dimensiuni mai mari (care necesită deci o epurare mai riguroasă) sunt în continuare neconforme cu Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale este acela că nu au fost depuse cereri de finanțare pentru proiecte (prin urmare, nu s-a solicitat finanțare în acest sens).

În cea mai mare parte a lor, nivelurile-țintă stabilite pentru indicatorii de realizare și de rezultat nu erau atinse la sfârșitul anului 2013

42

Programele operaționale pentru perioada 2007-2013 prezentate de statele membre și aprobate de Comisie cuprind indicatori de realizare, de rezultat și de impact, al căror rol este de a face posibilă evaluarea eficienței și a eficacității fondurilor cheltuite în cadrul programelor.

43

Curtea remarcă faptul că nivelurile-țintă stabilite pentru indicatorii definiți în programele operaționale de mediu nu sunt de natură să permită demonstrarea gradului de atingere a nivelurilor-țintă prevăzute de Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale.

44

Termenul-limită stabilit în programele operaționale pentru atingerea nivelurilor-țintă este 2015. Situația de la sfârșitul anului 2013 reprezintă o fază intermediară, însă ea indică faptul că multe dintre nivelurile-țintă stabilite sunt încă departe de a fi realizate (a se vedea tabelul 6). Situația se va îmbunătăți în cei doi ani care au mai rămas, întrucât multe proiecte se află încă în faza de implementare. Cu toate acestea, având în vedere decalajul semnificativ dintre țintele stabilite și gradele de implementare în 2013, Curtea consideră că unele dintre aceste niveluri-țintă erau în mod evident exagerat de optimiste (de exemplu, indicatorul nr. 2 în cazul Republicii Cehe și indicatorul nr. 1 în cazul României).

Tabelul 6

Gradul de atingere a nivelurilor-țintă la 31.12.2013, în cadrul programelor operaționale de mediu pentru perioada 2007-2013

Stat membru
Indicatori
Nivelurile-țintă pentru 2015
Gradul de realizare

Republica Cehă
1. Kilometri noi și reabilitați de rețele de canalizare
120
2 294
(> 100 %)

2. Numărul de stații noi, reabilitate sau cu extinderea capacității
350
94
(27 %)

3. Numărul de persoane racordate pentru prima dată la o rețea de canalizare
741 000
459 266
(62 %)

Ungaria
1. Numărul gospodăriilor pentru care există posibilitatea racordării la o rețea de canalizare
400 000
141 689
(35 %)

2. Capacitate creată pentru stații de epurare a apelor uzate (în l.e.)
3 550 000
195 124
(5 %)

3. Numărul de locuitori vizați de proiecte de epurare a apelor uzate (în milioane)
1,3
0,2
(15 %)

România
1. Numărul de stații noi și reabilitate
170
25
(15 %)

2. Ape uzate care fac obiectul unei epurări adecvate (% din volumul total al apelor uzate)
60
35
(58 %)

Slovacia
1. Numărul de stații noi și reabilitate
64
30
(47 %)

2. Numărul de l.e. racordați la noua rețea de canalizare
331 295
13 883
(4 %)

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene cu privire la rapoartele anuale de implementare referitoare la programele operaționale în cauză.

Eficacitatea stațiilor de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE

45

Evaluarea Curții vizează 28 de stații de epurare a apelor uzate urbane și se axează pe două aspecte:

(a)nivelul de performanță atins în ceea ce privește epurarea apelor uzate;

(b)gestionarea nămolurilor de epurare rezultate în urma procesului de epurare a apelor uzate.

Performanța stațiilor de epurare a apelor uzate urbane

46

Stațiile de epurare a apelor uzate urbane care preiau apele uzate de la gospodării și de la instalațiile industriale trebuie să respecte anumite limite ale concentrațiilor, indicate în autorizația de gospodărire a apelor, pentru efluentul deversat. Autorizația se întocmește pe baza dispozițiilor din legislația națională și respectarea ei trebuie să fie asigurată prin efectuarea unor controale periodice de către operatorii înșiși. Valorile-limită stabilite pentru concentrațiile admisibile și frecvența monitorizării sunt specificate în directivă (a se vedea punctul 18). Instalațiile industriale trebuie, la rândul lor, să respecte limitele concentrațiilor pentru apele uzate deversate în rețelele publice de canalizare.

Imaginile 2 și 3 – Efluent deversat (Ungaria – Budapesta; Republica Cehă – Blansko)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

47

Curtea a examinat dacă:

—monitorizarea și calitatea efluentului provenit de la stații de epurare a apelor uzate urbane respecta cerințele prevăzute în directivă și/sau în autorizațiile naționale de gospodărire a apelor;

—rețelele de canalizare și/sau stațiile de epurare a apelor uzate urbane au făcut față în mod adecvat situațiilor de precipitații abundente;

—operatorii stațiilor aveau certitudinea respectării limitelor concentrațiilor de către instalațiile industriale care evacuau ape uzate într-o rețea publică de canalizare;

—capacitatea stațiilor de epurare a apelor uzate urbane care au făcut obiectul examinării era suficientă pentru a face față nevoilor reale;

—costurile de exploatare ale stațiilor de epurare a apelor uzate urbane erau justificate în raport cu tipul de epurare oferit și cu dimensiunea stațiilor.

Cerințele UE referitoare la efluent erau respectate de stațiile pentru care erau aplicabile

48

Examinarea de către Curte a respectării cerințelor în materie de monitorizare și de calitate a efluentului a avut drept bază analizele de laborator realizate de către operatorii stațiilor (în cadrul automonitorizării) în 2012. În ceea ce privește frecvența prelevării probelor, examinarea a evidențiat că, cu o singură excepție, toate stațiile au respectat cerințele Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale.

Imaginile 4 și 5 – Probe de apă și rezultate ale analizelor (Republica Cehă – Blansko; Ungaria – Budapesta)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

49

Curtea a remarcat că trei state membre au impus limite ale concentrațiilor care, în unele cazuri, erau mai stricte decât cele impuse de directivă (a se vedea tabelul 7). La data redactării raportului, Comisia nu intenționa să propună o actualizare a limitelor prevăzute în directivă.

50

Cerințele specificate în directivă cu privire la efluentul evacuat erau aplicabile pentru 16 dintre cele 28 de stații care au făcut obiectul examinării (57 %). Cerințele erau respectate în toate cele 16 cazuri (a se vedea tabelul 8). În plus, dintre cele 28 de stații, 25 (89 %) respectau, în egală măsură, limitele indicate în autorizațiile lor naționale.

Tabelul 7

Dispoziții legale naționale care prevăd limite ale concentrațiilor ce depășesc cerințele directivei

Stat membru
Limite mai stricte ale concentrațiilor

Republica Cehă
CBO₅, CCO și TMS: limitele stabilite sunt mai stricte și sunt prevăzute limite și în cazul stațiilor cu o capacitate mai mică de 2 000 l.e.
Sunt prevăzute limite pentru Ptot și în cazul stațiilor cu o capacitate cuprinsă între 2 000 l.e. și 10 000 l.e.

Ungaria
CBO₅, CCO și TMS: sunt prevăzute limite și în cazul stațiilor cu o capacitate mai mică de 2 000 l.e.

România
Niciuna dintre limitele stabilite nu depășește cerințele directivei.

Slovacia
CBO₅, CCO și TMS: sunt prevăzute limite și în cazul stațiilor cu o capacitate mai mică de 2 000 l.e.

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene cu privire la legislațiile naționale.

Tabelul 8

Cazurile în care efluentul respecta cerințele stabilite în directivă și în autorizații

Stat membru | Numărul stațiilor care au făcut obiectul examinării | Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale | Respectarea autorizației
Respectată | Nu se aplică
Republica Cehă | 4 | 4 |  | 4
Ungaria | 7 | 3 | 4 | 7
România | 12 | 4 | 8 | 9
Slovacia | 5 | 5 |  | 5
TOTAL | 28 | 16 | 12 | 25

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene.

51

În cazul a patru stații din Ungaria și a opt stații din România, nu toate cerințele directivei (în special cele referitoare la Ntot și la Ptot) erau aplicabile la data redactării raportului:

—Ungaria a optat pentru aplicarea unor procente de reducere pentru Ntot și Ptot la nivel național, în locul aplicării unor limite la nivelul individual al stațiilor de epurare (a se vedea punctul 26). Trei dintre cele patru stații în cauză aveau capacitatea tehnică de a elimina nutrienți (Ntot și Ptot) și de a îmbunătăți deci calitatea efluentului, dar nu erau obligate să procedeze astfel în baza autorizației eliberate de autoritățile naționale;

—termenul-limită stabilit pentru România pentru respectarea cerințelor din directivă pentru aglomerațiile cu o populație mai mare de 10 000 l.e. este sfârșitul anului 2015. În cazul a șapte dintre cele opt stații în cauză, vor fi necesare lucrări suplimentare pentru a face posibilă eliminarea nutrienților.

Situația privind evacuările directe nu poate fi evaluată din cauza lipsei informațiilor cuantificate

52

În cazul în care capacitatea unei rețele de canalizare și a unei stații de epurare nu este suficientă în timpul precipitațiilor abundente, pot avea loc așa-numitele „evacuări directe”, prin intermediul cărora se deversează direct, într-un corp de apă, nu numai apele pluviale, ci și apele uzate neepurate, fapt care are un impact negativ asupra calității apei. Acest lucru se întâmplă mai ales în cazul în care o rețea de canalizare are un sistem combinat de colectare, colectând, astfel, atât apele pluviale de scurgere, cât și apele uzate menajere și industriale (a se vedea figura 1). În cazul a 20 dintre cele 28 de stații care au făcut obiectul examinării (71 %), rețeaua de canalizare era în mare parte sau integral combinată. Curtea admite faptul că, în unele cazuri, din motive tehnice legate de structura rețelei de canalizare, municipalitățile nu pot realiza o rețea separată (care să asigure separarea apelor uzate și a celor pluviale).

Figura 1

Exemplu de evacuări directe în cazuri de precipitații abundente

© Green Learning Station, Civic Garden Center of Greater Cincinnati, Diagram of Combined Sewer System.

53

Conform directivei, statele membre trebuiau să decidă ce măsuri era necesar să fie adoptate pentru limitarea poluării apelor ca urmare a evacuărilor directe. Aceste măsuri puteau consta în specificarea unor procente de diluare²¹, indicarea unui număr acceptabil de evacuări directe în fiecare an sau specificarea capacității pentru debitul pe vreme uscată²². În general, în incinta stațiilor de epurare examinate existau rezervoare pentru ape pluviale, în care apele receptate care depășesc capacitatea stației pot fi depozitate și ulterior dirijate către stația de epurare odată încheiată perioada de precipitații abundente. În ceea ce privește situația evacuărilor directe din cursul perioadelor de precipitații abundente la nivelul celor 28 de stații, Curtea a constatat că:

—în opt cazuri (29 %), volumul evacuărilor directe a fost măsurat de operatorii stațiilor și s-a menținut la un nivel acceptabil (între 1 și 5 % din debitul anual de ape uzate care intra în stații);

—în 14 cazuri (50 %), potrivit declarațiilor operatorilor stațiilor, nu au existat evacuări directe;

—în șase cazuri (21 %), nu erau disponibile informații deoarece nu se procedase la nicio măsurare.

54

Cu toate acestea, cifrele menționate trebuie interpretate cu prudență, întrucât posibilitatea deversărilor directe există și la nivelul rețelei de canalizare, caz în care cantitatea de apă care ajunge la stația de epurare a apelor uzate poate să fie deja redusă. În niciunul dintre cele patru state membre vizitate nu erau disponibile informații cuantificate cu privire la evacuările directe (refularea apei) care aveau loc la nivelul rețelei de canalizare.

55

Curtea a observat, de asemenea, că în Republica Cehă, Ungaria și România, nu fuseseră stabilite cerințe legale nici în ceea ce privește numărul și volumul admisibil al evacuărilor directe, nici în ceea ce privește procentul de diluare. În Slovacia există astfel de cerințe și ele prevăd, de asemenea, dimensiunea necesară a camerelor de refulare. Totuși, nu există obligația de a se monitoriza nici volumul de apă refulată, nici procentul de diluare a acesteia.

56

În 2014, Comisia a hotărât să lanseze un studiu privind conformitatea dispozițiilor din legislațiile statelor membre cu cerințele prevăzute de UE în ceea ce privește evacuările directe, așa cum sunt ele stabilite în Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale din 1991.

85 % din operatorii stațiilor efectuau verificări la fața locului cu privire la respectarea de către instalațiile industriale a limitelor concentrațiilor

57

Instalațiile industriale pot evacua apele uzate pe care le generează într-o rețea publică de canalizare în vederea epurării lor de către o stație de epurare a apelor uzate urbane. În conformitate cu Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale, statele membre aveau obligația de a condiționa evacuările de acest tip prin intermediul unor reglementări prealabile și/sau al unor autorizații speciale.

58

Pentru a se asigura că procesele de epurare nu sunt obstrucționate de existența anumitor poluanți și că apele deversate de stațiile de epurare a apelor uzate urbane nu conțin poluanți care dăunează mediului, instalațiile industriale trebuie să respecte anumite limite ale concentrațiilor pentru o serie de poluanți. Situația variază de la un stat membru la altul în ceea ce privește prevederile legale în vigoare: în Ungaria și în România, există limite stabilite pentru o serie de parametri, iar, în Republica Cehă și în Slovacia, limitele stabilite pentru alte substanțe decât cele deosebit de periculoase sunt doar orientative. Mai departe, este la latitudinea operatorului rețelei de canalizare/stației de epurare să definească, în normele sale de exploatare, anumite limite ale concentrațiilor.

59

Relația dintre operatorul unei rețele de canalizare și o instalație industrială dată este reglementată de un contract, în care se pot stabili, de asemenea, limite ale concentrațiilor mai stricte decât cele prevăzute prin lege.

60

În Republica Cehă, Ungaria și România (a se vedea tabelul 9), instalațiile industriale care evacuează ape uzate într-o rețea publică de canalizare sunt obligate prin lege să efectueze o automonitorizare cu privire la efluent. Rezultatele sunt, în general, comunicate operatorului. În România, nu există nicio dispoziție legală care să prevadă raportarea rezultatelor²³, dar operatorii stațiilor pot include o astfel de prevedere în contracte.

61

Curtea remarcă faptul că există două modalități prin care operatorul unei stații de epurare a apelor uzate poate evalua fiabilitatea verificărilor efectuate de către instalațiile industriale (a se vedea tabelul 9):

—probele de apă prelevate de instalațiile industriale trebuie să fie analizate de laboratoare acreditate: dispozițiile din legislațiile naționale nu prevăd o astfel de cerință. Operatorul poate include însă o astfel de cerință în contractul încheiat cu instalațiile industriale;

—operatorul stației de epurare efectuează verificări la fața locului: există prevederi legale în acest sens în Republica Cehă, România și Slovacia.

Tabelul 9

Dispoziții juridice naționale care reglementează verificarea apelor uzate industriale deversate într-o rețea de canalizare

Stat membru
Este prevăzută automonitorizarea de către instalațiile industriale
Este prevăzută cerința ca verificările să fie efectuate de laboratoare acreditate
Este prevăzută cerința ca operatorii stațiilor să efectueze verificări la fața locului la instalația industrială

Republica Cehă
Da
Nu
Da
(frecvența nu este stabilită)

Ungaria
Da
Nu (cu excepția anumitor tipuri de instalații)
Nu

România
Da
Nu
Da
(frecvența nu este stabilită)

Slovacia
Nu
Nu
Da
(inclusiv o frecvență minimă)

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene cu privire la legislațiile naționale.

62

Evaluarea Curții a vizat câte un eșantion de agenți industriali pentru fiecare stație de epurare și s-a bazat pe analizele de laborator realizate de către operatorii stațiilor înșiși și pe analizele primite de operatori de la acești agenți industriali care deversau ape uzate. Au fost examinate, în egală măsură, informații referitoare la eventualele amenzi aplicate.

63

Dintre cele 28 de stații de epurare a apelor uzate urbane examinate de Curte, 26 acceptau și ape uzate industriale în vederea epurării. În cazul a 22 dintre aceste 26 de stații de epurare (85 %), operatorii efectuau verificări la fața locului. În cazul a trei dintre celelalte patru stații, operatorii primeau rezultatele analizelor probelor prelevate de agenții industriali în cadrul automonitorizării și analizate de laboratoare acreditate.

64

În cazul în care o instalație industrială depășește limitele concentrațiilor care i se aplică, operatorul stației de epurare aplică o amendă: în Ungaria și în România, amenda (suma acesteia variind în funcție de substanțele poluante) este stabilită în dispozițiile legislației naționale, în vreme ce, în Republica Cehă și în Slovacia, suma care trebuie plătită pentru depășirea limitelor concentrațiilor este stabilită în contractul încheiat între operator și instalația industrială respectivă. În timp ce, în cazul Ungariei și al României, amenda este legată de cantitatea de poluanți²⁴ deversați între două măsurători (realizate în cursul unui an), în Republica Cehă și în Slovacia, suma calculată se referă în general la cantitatea de poluanți deversați în ziua în care a avut loc măsurătoarea²⁵. Curtea consideră că, în astfel de cazuri, este probabil ca suma percepută să fie redusă și efectul de descurajare să fie limitat.

Aproximativ o treime din stațiile de epurare a apelor uzate examinate sunt supradimensionate

65

Curtea a evaluat gradul de utilizare a capacității (respectiv, capacitatea de epurare a unei anumite încărcări cu poluanți)²⁶, exprimat în l.e., și a constatat că nouă dintre cele 28 de stații examinate (32 %) funcționau la mai puțin de 50 % din capacitate (a se vedea figura 2). Un număr de alte nouă stații (32 %) funcționează la un procent cuprins între 51 % și 60 % din capacitate. Această situație este exacerbată în România, unde opt din 12 stații funcționează la mai puțin de 50 % din capacitate. Realizarea de investiții în stații cu o supracapacitate semnificativă nu constituie o utilizare eficientă a resurselor financiare limitate, fie că este vorba de fonduri UE, fie că este vorba de fonduri naționale.

66

Evaluarea realizată de Curte cu privire la un alt indicator tinde să confirme această concluzie: din punctul de vedere al capacității hidraulice (debitul care intră în stație exprimat în l/s și/sau m³/h), 16 dintre cele 28 de stații care au făcut obiectul examinării (57 %) funcționează la mai puțin de 60 % din capacitate. Această evaluare s-a bazat pe o comparație între debitul de apă (m³) care intră în stație și capacitatea medie a stației (pe vreme uscată)²⁷.

Figura 2

Gradul de utilizare a capacității, exprimat în l.e.

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene.

67

Mai mult, Curtea a constatat că, în cazul a 22 dintre cele 28 de stații examinate (79 %), cota corespunzând apei curate (respectiv, ape pluviale și ape subterane) din debitul total care intră în stațiile respective depășește 30 % (între 32 % și 85 %). Aceasta face să crească gradul de utilizare a capacității hidraulice: apa curată reprezintă o parte din debitul la intrare, dar ea nu necesită niciun fel de epurare. Cu privire la acest aspect:

—Curtea admite faptul că poate exista o anumită cantitate de ape pluviale care sunt receptate de către stațiile de epurare a apelor uzate, dat fiind că rețelele de canalizare combinate nu pot fi înlocuite, în toate cazurile, cu rețele separate (a se vedea punctul 52);

—în cazul apelor subterane, în schimb, se pot reduce ratele de infiltrații prin reabilitarea rețelei și prin refacerea etanșeității rețelelor și a căminelor de vizitare. Dacă la proiectarea stațiilor s-ar fi luat în considerare aceste lucrări de construcții civile, capacitatea hidraulică necesară a stațiilor în cauză ar fi putut fi redusă – simțitor, în unele cazuri (a se vedea caseta 2).

Imaginea 6 – Parte din infrastructură aflată rareori în uz (România – Galați)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

Caseta 2

Exemplu de volum semnificativ de ape subterane care tranzitează printr-o stație de epurare

O stație de epurare din România are un grad de utilizare a capacității hidraulice cuprins între 60 % și 85 %. Aproximativ jumătate din apa care intră în stație este constituită însă de ape subterane, care nu necesită niciun fel de epurare. Dacă rețeaua de canalizare ar avea o etanșeitate mai bună, în aceasta ar ajunge un volum mai mic de ape subterane, iar, în acest caz, gradul de utilizare a capacității hidraulice ar coborî la aproximativ 40 %. Cu titlu de comparație, în cazul unora dintre stațiile cuprinse în eșantion, infiltrațiile de ape subterane nu reprezentau decât între 10 % și 20 % din debitul total care intra în stații.

68

Deși majoritatea stațiilor planificau o creștere în viitor a numărului de persoane racordate, aceste noi racordări nu vor fi în număr mare și, prin urmare, nu vor avea un impact semnificativ asupra procentului de capacitate utilizată. În mod similar, deși este posibil ca, pe termen lung, să se înregistreze o creștere a activității industriale, se preconizează că noile instalații industriale vor fi echipate cu propriile lor sisteme de epurare a apelor uzate.

Există marjă pentru reducerea costurilor de exploatare în anumite cazuri

69

Costurile de exploatare²⁸ pot reprezenta un indicator al eficienței operaționale a infrastructurilor cofinanțate și joacă un rol la stabilirea tarifelor percepute pentru serviciile de apă. Astfel, Curtea a realizat o comparație între costurile înregistrate în 2012 de cele 28 de stații examinate, pe baza informațiilor contabile primite de la acestea.

70

Costurile de exploatare sunt influențate de tipul de epurare oferit (o epurare mai riguroasă implică un cost mai mare) și de dimensiunea stației. Comparația arată însă că există diferențe importante între diversele stații (a se vedea figura 3).

Figura 3

Costurile de exploatare (în euro/l.e.), pe stații de epurare

Note: Două stații au fost excluse, deoarece prezentau elemente care distorsionau comparația.

Stațiile în care se furniza o treaptă de epurare mai riguroasă, dar care nu respectau limitele concentrațiilor așa cum erau stabilite în directivă au fost incluse în categoria „epurare secundară”.

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene.

71

Curtea observă că există marjă pentru reducerea costurilor de exploatare în cazul unui număr de stații care au făcut obiectul examinării, lucru ilustrat de următoarele exemple:

—în ceea ce privește costul transportului și eliminării nămolurilor, există variații semnificative de preț între cele 28 de stații examinate. În nouă dintre cazuri, costul depășea 100 de euro pe tonă de materie uscată, iar, în șase cazuri, costul era cuprins între 50 de euro și 100 de euro pe tonă. Prețul aferent acestui element de cost joacă un rol important, întrucât ponderea sa în costul total de exploatare a stației poate fi semnificativă (în medie, de aproximativ 10 %, dar, în cazuri extreme, putând ajunge până la 30 % sau 50 %);

—ponderea costului energiei reprezintă, în medie, în jur de 30 % din costul total, în cazul celor 28 de stații examinate. În jumătate dintre cazuri, stațiile de epurare utilizau nămolurile de epurare pentru producerea de energie, în general prin intermediul digestiei anaerobe. În majoritatea stațiilor în care se genera energie în acest mod, ponderea energiei în costul total era mai scăzută decât media de 30 %;

—în această privință, Agenția Europeană de Mediu a concluzionat, într-un raport din anul 2014²⁹, că utilizarea unor indicatori pentru măsurarea performanței serviciilor de utilități de apă de pe întreg teritoriul Europei ar îmbunătăți în mod semnificativ înțelegerea provocărilor pe care le implică o utilizare eficientă a resurselor. Realizarea unei comparații a acestor indicatori ar putea să stea cu succes la baza unui exercițiu de analiză comparativă.

Destinațiile nămolurilor generate de stațiile de epurare a apelor uzate urbane

72

În urma epurării apelor uzate rezultă nămoluri de epurare. Nămolul de epurare este considerat deșeu în temeiul Directivei privind deșeurile³⁰. În conformitate cu această directivă, reutilizarea, reciclarea și recuperarea deșeurilor trebuie să aibă prioritate față de eliminarea deșeurilor prin aruncarea la depozite de deșeuri, incinerare sau depozitarea permanentă³¹. UE încurajează utilizarea ca îngrășământ în agricultură a nămolurilor de epurare.

Imaginea 7 – Nămoluri de epurare rezultate (Republica Cehă – Blansko)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

73

Curtea a examinat dacă:

—se proceda mai degrabă la reutilizarea sau valorificarea nămolului decât la eliminarea lui;

—limitele stabilite pentru concentrațiile anumitor parametri ai nămolurilor de epurare, în special în ceea ce privește metalele grele, fuseseră respectate de către operatorii stațiilor de epurare a apelor uzate urbane;

—recomandările anterioare ale Curții cu privire la acest subiect fuseseră puse în aplicare de către Comisie.

În trei dintre cele patru state membre, se procedează mai frecvent la reutilizarea nămolului decât la eliminarea lui

74

Evaluarea efectuată de Curte cu privire la cele 28 de stații de epurare a vizat producția de nămoluri din anul 2012³² și s-a bazat pe o examinare a prevederilor contractuale convenite între operatorii stațiilor și diferitele societăți de gestionare a deșeurilor, precum și pe o analiză a datelor contabile relevante. Auditul nu a presupus însă efectuarea de vizite la societățile de gestionare a deșeurilor care preluau nămolurile în cauză, cu scopul de a se determina dacă societățile respective prelucrează în mod adecvat nămolurile.

75

Potrivit constatărilor Curții, în Republica Cehă, Ungaria și Slovacia, stațiile încheiaseră, în general, contracte cu una sau mai multe societăți de gestionare a deșeurilor, care fie se ocupau ele însele de nămoluri, fie le transmiteau mai departe altor utilizatori. Așa cum reiese din contracte, de cele mai multe ori, societățile de gestionare a deșeurilor utilizau nămolurile în principal pentru producerea de compost, pentru recultivare sau pentru producerea de biogaz.

76

În România, în cazul a 11 dintre cele 12 stații care au făcut obiectul examinării, întreaga cantitate a nămolurilor produse sau o parte din aceasta este depozitată la depozite de deșeuri și/sau este stocată în incinta stațiilor. Stocarea nămolurilor în incinta stației nu reprezintă o soluție sustenabilă pe termen lung.

77

Conform Strategiei naționale a României de gestionare a deșeurilor (2003-2013), până în 2020, 50 % din nămolurile produse ar trebui să fie utilizate în agricultură sau incinerate. O nouă strategie de gestionare a nămolurilor de epurare a fost prezentată de autoritățile române în februarie 2012, dar aceasta nu fusese încă aprobată la momentul auditului.

78

Statele membre au transmis Comisiei date prezentând situația de la sfârșitul anului 2012 în ceea ce privește destinațiile nămolurilor de epurare. Aceste date confirmă faptul că reutilizarea reprezintă opțiunea preferată în cazul a trei dintre cele patru state membre vizitate (a se vedea figura 4).

Figura 4

Destinații ale nămolurilor de epurare (situația de la 31.12.2012), exprimate ca procentaj din totalul nămolurilor produse

Note: În Republica Cehă, în 2012, un procent de aproximativ 32 % din cantitatea de nămol de epurare a fost utilizat pentru producerea de compost (categoria „Reutilizare: altele”). În Slovacia, în 2012, un procent de 63 % din nămol a fost utilizat pentru producerea de compost (categoria „Reutilizare: aplicare pe sol și agricultură”). În cazul României, categoria „Eliminare: altele” include și stocarea temporară în incinta stației.

Sursa: Analiza realizată de Curtea de Conturi Europeană cu privire la datele furnizate de statele membre Comisiei.

Limitele aplicabile ale concentrațiilor au fost respectate în majoritatea cazurilor

79

În conformitate cu Directiva privind nămolurile de epurare care reglementează aplicarea acestora pe solurile agricole, operatorii stațiilor de epurare a apelor uzate trebuie să monitorizeze³³ conținutul nămolului de epurare pentru a se asigura că sunt respectate limitele concentrațiilor, în special în ceea ce privește metalele grele.

80

În plus, prevederile din legislațiile naționale pot depăși dispozițiile Directivei privind nămolurile de epurare, stabilind mai mulți parametri care trebuie monitorizați, precum și limite mai stricte, și pot fixa limite ale concentrațiilor și pentru alte destinații decât aplicarea pe solurile agricole. Analiza Curții cu privire la legislațiile naționale a pus în lumină următoarele aspecte:

—în cazul utilizării nămolurilor de epurare în agricultură, limitele stabilite de legislațiile naționale din toate cele patru state membre au fost mai stricte, pentru un număr considerabil de parametri, decât cele impuse prin Directiva privind nămolurile de epurare. De asemenea, toate cele patru state membre au stabilit limite și pentru unii parametri suplimentari, cum ar fi arsenicul;

—în cazul utilizării nămolurilor ca materie primă pentru producerea de compost, există limite stabilite pentru materia primă în cadrul unor norme tehnice, în Republica Cehă și în Slovacia;

—în ceea ce privește depozitarea deșeurilor, o decizie a Consiliului³⁴ din 2002 a stabilit valori-limită pentru levigat în cazul deșeurilor care pot fi acceptate în depozitele de deșeuri. Trebuie menționat faptul că, în conformitate cu prevederile legale în vigoare în Republica Cehă, la depozitele de deșeuri nu se pot elimina alte deșeuri biodegradabile decât deșeurile municipale și nici deșeuri lichide sau din care pot percola lichide (deci inclusiv nămolurile)³⁵. Depozitarea la depozite de deșeuri este, în schimb, permisă în Ungaria, România și Slovacia.

81

Dat fiind că nămolurile de epurare pot fi folosite ca materie primă pentru producerea de compost, Curtea a analizat, de asemenea, dispozițiile legale în vigoare care se aplică pentru utilizarea compostului. S-a observat că situația variază în funcție de statul membru, deoarece, deocamdată, nu există limite ale concentrațiilor care să fie stabilite la nivelul de ansamblu al UE (a se vedea tabelul 10).

Tabelul 10

Dispoziții legale privind limitele concentrațiilor stabilite pentru compost

Republica Cehă
Ungaria
România
Slovacia

Da

–compost aplicat pe soluri agricole

–compost utilizat pentru recultivare

–compost comercializat ca îngrășământ

Da

–compost comercializat ca îngrășământ

Nu există norme pentru recultivare sau pentru aplicarea pe soluri neagricole
Nu există
Da

–compost comercializat ca îngrășământ

Nu există norme pentru recultivare sau pentru aplicarea pe soluri neagricole

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene cu privire la legislațiile naționale.

82

Examinarea de către Curte a respectării limitelor concentrațiilor de către cele 28 de stații de epurare s-a concentrat pe analizele de laborator efectuate de operatorii stațiilor în 2012. În urma acestei examinări, a rezultat că, în cazurile în care erau prevăzute limite (a se vedea punctul 80), acestea au fost respectate de către toate stațiile din Republica Cehă, Ungaria și Slovacia. În România, respectarea limitelor a putut fi stabilită pentru una dintre cele trei stații (33 %) în cazul cărora nămolurile erau utilizate pentru aplicare pe soluri agricole. În cazul celorlalte două stații, analizele nu acopereau toți parametrii. Totodată, șase dintre cele șapte stații (86 %) care eliminau nămolurile la depozite de deșeuri nu respectau valoarea-limită stabilită pentru conținutul de materie uscată. În plus, în cazul a trei dintre aceste șapte stații (43 %), analizele nu acopereau toți parametrii.

83

Inexistența unor limite stabilite pentru nămol și pentru compost în cazul anumitor tipuri de destinații (recultivare și aplicare pe soluri neagricole) poate reprezenta o amenințare pentru calitatea solului și, în consecință, pentru calitatea apei ca urmare a infiltrațiilor și a scurgerilor. Mai mult, absența unor criterii pentru compost care să fie aplicabile la nivelul de ansamblu al UE în vederea comercializării acestuia ca îngrășământ înseamnă că nu se poate asigura același nivel de protecție a mediului pe întreg teritoriul UE. De asemenea, după cum se arată într-un studiu realizat la solicitarea Comisiei, calitatea inferioară a compostului în unele țări a fost identificată drept principalul obstacol în calea dezvoltării ulterioare a pieței³⁶.

Imaginea 8 - Echipamente de laborator pentru efectuarea de analize într-o stație de epurare (Ungaria – Szeged)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

Pentru actualizarea Directivei privind nămolurile de epurare, este necesară în prealabil revizuirea de către Comisie a Regulamentului privind îngrășămintele

84

În Raportul său special nr. 3/2009³⁷, Curtea a recomandat Comisiei să analizeze oportunitatea unei revizuiri a Directivei privind nămolurile de epurare. Comisia a procedat la o evaluare cuprinzătoare³⁸ a mai multor directive privind diversele fluxuri de deșeuri, printre care Directiva privind nămolurile de epurare, cu scopul de a determina dacă acest cadru de reglementare este adecvat scopului în care a fost conceput. Evaluarea din 2014 a concluzionat că Directiva privind nămolurile de epurare poate fi pusă sub semnul întrebării în ceea ce privește relevanța acesteia în forma ei actuală, întrucât, în aproape 30 de ani, standardele și cerințele stabilite în directivă nu au fost niciodată revizuite sau actualizate. De asemenea, în evaluare se afirmă că orice decizie viitoare privind revizuirea directivei ar trebui să fie amânată până la adoptarea unei versiuni revizuite a Regulamentului privind îngrășămintele³⁹.

85

O evaluare ex post⁴⁰ realizată în 2010 cu privire la funcționarea actualului Regulament privind îngrășămintele a concluzionat că domeniul de aplicare al regulamentului ar trebui să fie extins pentru a include, pe lângă îngrășămintele anorganice, și îngrășămintele organice și amelioratorii de sol. Evaluarea propunea, de asemenea, introducerea unor limite maxime pentru contaminanții prezenți în îngrășăminte. În 2015, Comisia reflectează la oportunitatea de a propune un regulament revizuit privind îngrășămintele.

86

În 2012, Centrul Comun de Cercetare al Comisiei a prezentat rezultatele unui exercițiu paneuropean de evaluare privind prezența unei serii de compuși în nămolurile de epurare și nivelurile acestora. Potrivit raportului prezentat, nu există dovezi științifice care să justifice introducerea unor noi valori-limită pentru poluanții organici clasici sau pentru noii poluanți, cu excepția substanțelor perfluoralchilice⁴¹.

87

Alte lucrări și studii⁴² aduc în discuție riscurile potențiale legate de microparticulele de plastic. Acestea din urmă pot fi îndepărtate, într-o anumită măsură, în cadrul stațiilor de epurare a apelor uzate, reziduurile în cauză putând deci ajunge, în cele din urmă, în nămolurile de epurare. În cazul aplicării acestora din urmă pe terenuri, microparticulele din plastic pot ajunge în mediul acvatic ca urmare a scurgerilor de pe suprafețele de teren.

88

În ceea ce privește compostul, Curtea a recomandat Comisiei, în Raportul special nr. 20/2012⁴³, să elaboreze, în cooperare cu statele membre, standarde de calitate pentru compost la nivelul UE, pentru a încuraja dezvoltarea unei piețe a compostului. Centrul Comun de Cercetare al Comisiei a publicat, la începutul anului 2014, o propunere tehnică vizând introducerea unor criterii de stabilire a încetării statutului de deșeu⁴⁴ pentru deșeurile biodegradabile care au făcut obiectul unui proces de tratare biologică. Cu toate acestea, studiul respectiv propunea totodată excluderea nămolurilor de epurare din materialele care pot fi utilizate pentru compost și digestat. Rămâne de văzut dacă și în ce mod criteriile sugerate vor fi introduse în propunerea de revizuire a Regulamentului privind îngrășămintele, precum și dacă acesta va introduce un mecanism pentru integrarea progresivă a categoriilor care nu sunt acoperite de propunerea tehnică, cum ar fi nămolurile de epurare.

Sustenabilitatea financiară a stațiilor de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE

89

Un aspect esențial pentru asigurarea sustenabilității financiare a serviciilor de apă este recuperarea costurilor. Sustenabilitatea financiară este asigurată atunci când veniturile provenite din prestarea de servicii sunt suficiente pentru a acoperi costurile de exploatare și de întreținere și pentru a recupera costurile de capital și, prin urmare, a permite reînnoirea investițiilor. Directiva-cadru privind apa (articolul 9) prevedea obligația statelor membre de a asigura, până în 2010, o contribuție adecvată a diferitelor tipuri de destinații finale ale apei la recuperarea costurilor serviciilor de apă. Modul în care utilizatorii serviciilor legate de ape uzate pot contribui la recuperarea costurilor este prin achitarea prețului (tarifului) pentru evacuarea de ape uzate. În plus, principiul „poluatorul plătește”⁴⁵ implică faptul că responsabilitatea pentru poluarea cauzată revine poluatorului (în acest caz, cei care deversează ape uzate, cum ar fi gospodăriile și instalațiile industriale) și, prin urmare, acesta ar trebui să suporte costurile pe care le antrenează reducerea acestei poluări (în acest caz, prin epurarea apelor uzate).

90

Deoarece apa nu este un bun comercial oarecare, tarifele sunt calculate pe baza unor mecanisme de stabilire a prețurilor care sunt prevăzute, în general, în legislația națională.

91

La determinarea tarifului perceput pentru serviciile legate de ape uzate, statele membre pot lua în considerare efectele sociale, economice și cele asupra mediului⁴⁶, în efortul de a se asigura că aceste servicii rămân la un nivel accesibil. Orientările Comisiei⁴⁷ menționează procentul de 4 % din venitul pe gospodărie ca reprezentând o rată de accesibilitate a tarifelor universal acceptată; cu alte cuvinte, factura totală pentru servicii de apă (alimentare cu apă și canalizare-epurare) se poate ridica la 4 % din venitul pe gospodărie.

92

Orientările Comisiei⁴⁸ stipulau, atât pentru perioada de programare 2000-2006, cât și pentru perioada 2007-2013, ca tarifele pentru apă să acopere cel puțin costurile de exploatare și de întreținere, precum și o parte semnificativă din cheltuielile de amortizare a activelor. Cheltuielile de amortizare pot fi considerate un indicator al costurilor necesare pentru reînnoirea infrastructurii în viitor.

93

În ceea ce privește perioada de programare 2014-2020, respectarea principiului recuperării costurilor a devenit obligatorie grație necesității de a fi îndeplinită o condiționalitate ex ante. Prin urmare, aprobarea programelor operaționale pentru perioada de programare 2014-2020 este condiționată de „existența unei contribuții adecvate a diferitelor utilizări ale apei pentru recuperarea costurilor serviciilor legate de utilizarea apei […]”. Definiția a ceea ce reprezintă o contribuție „adecvată” este totuși lăsată la latitudinea statelor membre.

94

Curtea a examinat dacă:

—tariful pentru ape uzate acoperea costurile de amortizare, de exploatare și de întreținere a activelor;

—exista o marjă pentru majorarea tarifului pentru ape uzate în cazurile în care costurile de exploatare și de întreținere nu erau acoperite suficient;

—proprietarii infrastructurilor acumulaseră rezerve financiare suficiente care să facă posibilă înlocuirea/renovarea acestor infrastructuri la sfârșitul duratei lor de viață economică.

Tarifele percepute de la utilizatori pentru ape uzate permit recuperarea integrală a costurilor în numai 11 % din cazuri

95

Curtea a analizat modul în care au fost stabilite tarifele pentru servicii de apă în 2012 de către cele 28 de stații de epurare a apelor uzate care au făcut obiectul examinării. Acest exercițiu a constat în realizarea unei comparații între componentele de cost incluse în tarif și datele financiare ale operatorilor stațiilor și ale proprietarilor infrastructurilor. Curtea a constatat că s-a ajuns la o recuperare integrală a costurilor numai în trei cazuri (11 %). În restul cazurilor (89 %), recuperarea costurilor a fost doar parțială.

96

Curtea ia act, de asemenea, de faptul că în trei state membre există dispoziții juridice specifice care limitează gradul de recuperare a costurilor:

—în Republica Cehă⁴⁹ și în Slovacia⁵⁰, costul de amortizare aferent părții din active care este finanțată cu fonduri nerambursabile (UE și naționale) este în întregime sau parțial exclus;

—în Ungaria a fost impusă o scădere a tarifelor pentru servicii de apă în 2013⁵¹, iar în Slovacia există restricții în ceea ce privește majorarea tarifelor⁵².

97

Având în vedere această situație, Curtea consideră, de asemenea, că poate exista riscul ca operatorii stațiilor să nu efectueze lucrările de întreținere necesare, astfel încât să își mențină profitabilitatea pe termen scurt. O astfel de situație ar putea contribui însă la diminuarea sustenabilității operaționale a stațiilor de epurare a apelor uzate. Sfera acestui audit nu a vizat să evalueze dacă costul de întreținere în 2012 corespundea nevoilor efective de întreținere.

98

Un alt element care poate avea impact asupra stabilirii tarifelor este modul în care se determină finanțarea nerambursabilă care poate fi acordată din partea UE pentru un anumit proiect de infrastructură. Acordarea unei finanțări nerambursabile din partea UE este justificată numai în cazul în care veniturile care vor fi generate de proiect nu sunt suficiente pentru a acoperi costurile de investiții și operaționale. Acest deficit de finanțare (respectiv diferența dintre costurile actualizate ale investiției și veniturile nete actualizate), care trebuie să fie estimat pe baza unei analize a raportului costuri-beneficii, poate apoi să fie finanțat din fonduri publice (inclusiv finanțări nerambursabile din partea UE). Această abordare are un efect disuasiv asupra aplicării principiului recuperării costurilor, deoarece implică faptul că, cu cât vor fi mai mari veniturile generate de activitățile de evacuare și epurare a apelor uzate (respectiv, cu cât sunt mai mari tarifele), cu atât va fi mai mică finanțarea nerambursabilă pe care investitorul preconizează să o primească.

99

Spre deosebire de perioadele anterioare, în perioada de programare 2014-2020, solicitanții de finanțări din partea UE nu mai trebuie să realizeze în mod obligatoriu⁵³ o analiză a raportului costuri-beneficii pentru proiectele pe care le depun cu scopul de a le evalua deficitul de finanțare. Poate fi aplicat, în schimb, un procent forfetar din veniturile nete, care este stabilit prin regulament la 25 %⁵⁴. Deficitul de finanțare va fi astfel de 75 %, indiferent de veniturile care vor fi generate de proiect. Cu alte cuvinte, dacă tariful este de așa natură încât venitul generat acoperă mai mult de 25 % din costuri, aceasta nu va reduce în consecință cuantumul finanțării nerambursabile.

Tarifele pentru ape uzate se situau sub nivelul de accesibilitate menționat de Comisie în 92 % din cazurile în care recuperarea costurilor era doar parțială

100

Mediile tarifelor pe 2012 pentru ape uzate din cele patru state membre vizitate sunt indicate în figura 5.

101

În 23 dintre cele 25 de cazuri (92 %) în care nu s-a reușit obținerea unei recuperări integrale a costurilor, valoarea totală a tarifelor achitate de utilizatori pentru serviciile de alimentare cu apă și serviciile legate de ape uzate se situează sub nivelul de accesibilitate de 4 % din venitul pe gospodărie menționat de către Comisie. În șapte cazuri (30 %) dintre acestea, tariful pentru ape uzate era mai mic decât media tarifelor naționale pentru ape uzate.

Figura 5

Media tarifelor pe 2012 pentru ape uzate

Notă: Tarifele au fost convertite în euro utilizându-se următoarele cursuri de schimb: 1 euro = 291,86 forinți, = 25 coroane cehe și = 4,45 lei românești.

Sursa: Date puse la dispoziție de institutele naționale de statistică din Republica Cehă și Ungaria, de Institutul de cercetare în domeniul apei din Slovacia și de autoritățile române.

Rezerve financiare insuficiente pentru a asigura reînnoirea infrastructurii

102

În general, proprietarul infrastructurii este cel care trebuie să asigure reînnoirea acesteia⁵⁵. În cazul a 12 dintre cele 28 de stații de epurare a apelor uzate care au făcut obiectul examinării (43 %), proprietarii au constituit rezerve⁵⁶ în vederea finanțării unei astfel de reînnoiri. Situația era diferită (a se vedea tabelul 11) în funcție de structura organizatorică adoptată pentru gestionarea serviciilor furnizate pentru ape uzate. În cazul în care proprietarul este o municipalitate și nu există nicio obligație legală de a se asigura o contabilitate separată pentru gestionarea infrastructurii legate de apă, veniturile și cheltuielile aferente acestei activități vor fi puse la comun cu veniturile și cheltuielile aferente altor activități ale municipalității.

103

Cu referire la stațiile care au făcut obiectul examinării, chiar și în cazurile în care au fost constituite rezerve sau au fost contabilizate separat anumite fonduri, acestea nu vor fi suficiente pentru a asigura reînnoirea infrastructurii, ca urmare a naturii politicii tarifare instituite (a se vedea punctele 95 și 96).

104

În ceea ce privește situația financiară a societăților care exploatează stații de epurare, dispozițiile legale privind stabilirea tarifelor percepute pentru servicii legate de ape (în Ungaria, nu există nicio dispoziție de acest fel) permit includerea unui profit⁵⁷, o condiție prealabilă pentru acumularea de rezerve. În cazul a 26 dintre societățile care exploatează stații (93 %), capitalul social este în întregime sau în majoritate public, fiind deținut, în general, de aceleași municipalități în proprietatea cărora se află infrastructura.

105

În practic toate cazurile, societățile de exploatare, care, în multe cazuri, gestionau și stațiile de alimentare cu apă potabilă, precum și mai multe stații de epurare a apelor uzate, aveau capacitatea de a constitui rezerve financiare. Aceste fonduri ar putea contribui la finanțarea reînnoirii infrastructurii, cu condiția ca rezervele să nu fie retrase de către proprietarii societăților de exploatare pentru alte scopuri decât cele care sunt legate de gospodărirea apelor. În realitate, nouă dintre cele 28 de societăți de exploatare (32 %) au plătit dividende în perioada 2010-2012.

Tabelul 11

Situația în ceea ce privește rezervele financiare constituite de proprietarii infrastructurilor

Proprietarul este o municipalitate (sau un grup de municipalități)
Proprietarul este o societate înființată de o municipalitate (sau de un grup de municipalități)

Societatea nu exploatează stația
Societatea exploatează stația

19 cazuri (68 %)
4 cazuri (14 %)
5 cazuri (18 %)

Rezerve constituite
16 % Da
84 % Nu s-a precizat sau nu există rezerve
Da
Da
(a se vedea punctul 105)

Rezerve suficiente
Nu
Nu
Nu

13De exemplu, o fosă septică poate fi considerată un astfel de sistem individual.

14Zone definite ca atare pe baza criteriilor din Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale (a se vedea glosarul).

15Azotul total înseamnă: suma conținutului total de azot-Kjeldahl (azot organic + NH₃), azotat (NO₃)-azot și azotit (NO₂)-azot.

16Date furnizate în 2014, care prezintă situația la data de referință 31.12.2012 pentru Republica Cehă, România și Slovacia și situația de la data de referință 31.12.2011 pentru Ungaria.

17Verificarea conformității cu legislația urmează o abordare ierarhică. În conformitate cu aceasta, nerespectarea obligațiilor în ceea ce privește colectarea (articolul 3 din directivă) antrenează nerespectarea obligațiilor de furnizare a serviciului de epurare (articolul 4 și, după caz, articolul 5), chiar dacă nivelul de calitate a efluentului respectă cerințele directivei. În mod similar, dacă o aglomerație nu respectă standardele de calitate pentru treapta de epurare secundară, nu se poate considera că aceasta este în conformitate cu dispozițiile articolului 5 (referitoare la epurarea mai riguroasă).

18Ultimul raport publicat: Al șaptelea raport privind punerea în aplicare a Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale, COM(2013) 574 final din 7 august 2013.

19În cazul României, la data de referință de 31.12.2009, nu intervenise încă niciunul dintre termenele intermediare stabilite pentru această țară și, în consecință, încă nu era necesar să se evalueze conformitatea. Cu toate acestea, conform situației existente la data de 31.12.2012 (a se vedea tabelul 3), România nu a reușit să își respecte primul termen, din 2010.

20A se vedea articolul 93 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (JO L 210, 31.7.2006, p. 25).

21Raportul dintre cantitatea de ape uzate și cantitatea de ape pluviale.

22Debitul de apă pe care o stație ar trebui să aibă capacitatea de a o epura într-o perioadă de vreme uscată, prin urmare, atunci când nu există precipitații.

23Cu excepția laboratoarelor și a entităților care activează în domeniile medical și veterinar.

24Aceasta fiind cantitatea deversată peste cantitatea admisă (volumul apelor uzate deversate înmulțit cu o concentrație exprimată de exemplu în mg/l).

25În general, contractele stipulează o perioadă standard (variind de la cinci zile la 30 de zile, în funcție de contract) pentru cazul în care nu se poate specifica momentul precis în care au fost depășite limitele concentrațiilor.

26Comparație între încărcarea cu poluanți (exprimată în l.e.) epurată efectiv în cursul unui an și încărcarea cu poluanți pe care o stație are capacitatea de a o epura (a se vedea anexa II coloana „Capacitate proiectată, în l.e.”).

27Întrucât debitul care intră în stație poate cuprinde atât ape uzate, cât și apă curată (respectiv, ape pluviale și ape subterane care nu necesită niciun fel de epurare), a fost luat în considerare și volumul de apă curată la evaluarea gradului de utilizare a capacității.

28Reprezentând suma următoarelor costuri: costul forței de muncă, costul materialelor (inclusiv costul substanțelor chimice), costul energiei, costul transportului și eliminării nămolurilor și alte costuri. În categoria „alte costuri” au fost luate în considerare numai costurile serviciilor de întreținere externalizate și costurile analizelor externalizate de laborator. Cheltuielile de amortizare nu au fost incluse, de exemplu.

29Raportul tehnic nr. 5/2014: Performance of water utilities beyond compliance (Performanța utilităților de apă dincolo de simpla respectare a normelor).

30Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, 22.11.2008, p. 3).

31Ierarhia deșeurilor introdusă la articolul 4 din Directiva 2008/98/CE.

32Nămolurile produse de stațiile de epurare a apelor uzate care au făcut obiectul examinării în cele patru state membre reprezintă următoarele cote din producția totală de nămoluri: 0,78 % în Republica Cehă, 45 % în Ungaria, 52 % în România și 10 % în Slovacia.

33La articolul 9 din Directiva 86/278/CEE și în anexa II la această directivă se precizează parametrii, limitele concentrațiilor și numărul anual de probe prelevate care trebuie să fie supuse unor analize de laborator.

34Decizia 2003/33/CE a Consiliului din 19 decembrie 2002 de stabilire a unor criterii și proceduri de admitere a deșeurilor în depozitele de deșeuri, în conformitate cu articolul 16 și cu anexa II la Directiva 1999/31/CE (JO L 11, 16.1.2003, p. 27).

35Vyhláška 294/2005 Sb (Decretul 294/2005 Sb).

36Assessment of feasibility of setting bio-waste recycling targets in the EU, including subsidiarity aspects (Evaluarea fezabilității stabilirii unor niveluri-țintă în materie de reciclare a deșeurilor biologice în UE, inclusiv aspectele de subsidiaritate), raport final din data de 31.3.2011, elaborat în temeiul contractului-cadru ENV.G.4/FRA/2008/0112 de către vito vision on technology în colaborare cu BIO Intelligence Service și Arcadis.

37Raportul special nr. 3/2009: „Eficacitatea cheltuielilor efectuate în cadrul măsurilor structurale în domeniul tratării apelor reziduale pentru perioadele de programare 1994-1999 și 2000-2006” (http://eca.europa.eu).

38SWD(2014) 209 final din 2 iulie 2014: Ex-post evaluation of five Waste Stream Directives (Evaluare ex post a cinci directive privind fluxurile de deșeuri).

39Regulamentul (CE) nr. 2003/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 octombrie 2003 privind îngrășămintele (JO L 304, 21.11.2003, p. 1).

40Raportul final Evaluation of Regulation (EC) 2003/2003 relating to fertilisers [Evaluarea Regulamentului (CE) nr. 2003/2003 privind îngrășămintele], elaborat pentru Comisie de către Centre for Strategy and Evaluation Services (Centrul pentru servicii de strategie și evaluare) în noiembrie 2010.

41Substanțe chimice de sinteză care sunt toxice.

42A se vedea, de exemplu: 1. studiul pilot realizat de Alfred-Wegener-Institut, comunicatul de presă din 30.10.2014 (www.awi.de); și 2. lucrarea privind riscul potențial prezentat de microparticulele de plastic pentru apa dulce, publicată la 29.9.2013 pe site-ul www.stowa.nl (Stichting Toegepast Onderzoek Waterbeheer).

43Raportul special nr. 20/2012: „Finanțarea acordată în cadrul măsurilor structurale pentru proiectele de infrastructură de gestionare a deșeurilor municipale contribuie cu eficacitate la îndeplinirea de către statele membre a obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri?” (http://eca.europa.eu).

44Criterii pe care trebuie să le îndeplinească anumite categorii de deșeuri pentru a înceta să fie considerate deșeuri.

45Articolul 191 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (versiunea consolidată).

46Articolul 9 din Directiva-cadru privind apa.

47Noua perioadă de programare 2007-2013 – Orientări privind metodologia de realizare a analizei costuri-beneficii – Document de lucru nr. 4, 8/2006.

48The new programming period 2000-2006: Technical paper 1 — Application of the polluter pays principle — Differentiating the rates of Community assistance for Structural Funds, Cohesion Fund and ISPA infrastructure operations (Noua perioadă de programare 2000-2006: Documentul tehnic 1 – Aplicarea principiului „poluatorul plătește” – Diferențierea ratelor de contribuție comunitară pentru acțiunile privind infrastructurile finanțate prin fondurile structurale, Fondul de coeziune și ISPA) (6.12.1999). Pentru perioada de programare 2007-2013, a se vedea nota de subsol anterioară.

49În cazul proiectelor cofinanțate de UE, prețurile stabilite pentru ape uzate ar trebui majorate până la asigurarea amortizării integrale, ținând seama totodată de nivelul de accesibilitate a tarifelor (stabilit la 2 % din venitul pe gospodărie).

50Amortizarea aferentă acelei părți din active care a fost obținută cu ajutorul unei finanțări nerambursabile înainte de 2011 nu este inclusă în calculul tarifelor. Cu toate acestea, în urma unui decret din 2011, costul de amortizare aferent tuturor activelor dobândite începând cu anul 2011 poate fi luat în considerare la o rată maximă de 2 % (ceea ce corespunde unei durate de viață de 50 de ani). De altfel, Comisia a început să aprobe proiecte majore aferente perioadei de programare 2007-2013 doar după adoptarea acestui decret din 2011, deoarece considera că prevederile legale anterioare nu garantau sustenabilitatea.

51În Ungaria, până în 2011, stabilirea tarifelor pentru ape uzate era lăsată la latitudinea municipalităților. Așa cum au fost modificate, prevederile legale stipulau că tarifele pentru 2012 puteau fi majorate doar cu un procent maxim de 4,2 % în raport cu tarifele pentru 2011. Tarifele pentru 2013 (prima jumătate a anului) trebuiau să fie identice cu tarifele pentru 2012, iar cele pentru a doua jumătate a anului 2013 și pentru 2014 nu puteau fi mai mari de 90 % din tarifele pentru 2012.

52Tariful pentru 2014 va rămâne valabil pentru 2015 și 2016, cu excepția cazului în care este solicitată o ajustare a prețurilor și aceasta este justificată de schimbări semnificative la nivelul parametrilor economici.

53Această obligație va subzista însă în cazul „proiectelor majore”, care trebuie aprobate de către Comisie (a se vedea punctul 10). În cadrul perioadei de programare 2014-2020, acestea sunt proiectele al căror cost total eligibil este mai mare de 50 de milioane de euro.

54A se vedea articolul 61 alineatul (3) și anexa V la Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320).

55În cazul în care proprietarul infrastructurii și operatorul acesteia sunt entități diferite, operatorul este cel care va primi veniturile încasate din activitatea de epurare a apelor uzate. Din aceste venituri, operatorul trebuie să acopere costurile de exploatare și de întreținere pe care le suportă, precum și plata chiriei pentru infrastructură pe care o datorează proprietarului. Valoarea chiriei (redevența) prevăzută în contractul de închiriere ar trebui să acopere costurile de amortizare și alte costuri pe care le suportă proprietarul.

56Contabilizate în bilanț la rubricile rezerve și/sau rezultat reportat.

57În Republica Cehă, există o prevedere care stipulează că profitul ar trebui să fie rezonabil. În 2013, s-a prevăzut prin lege o formulă de calcul al profitului rezonabil. În Slovacia, profitul este limitat la o anumită valoare pe m³.

Concluzii și recomandări

106

Cheltuielile efectuate din Fondul european de dezvoltare regională/Fondul de coeziune pentru stațiile de epurare a apelor uzate urbane în perioadele de programare 2000-2006 și 2007-2013 au jucat un rol decisiv în progresele realizate de statele membre în direcția îndeplinirii cerințelor prevăzute de Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale. S-au constatat însă întârzieri în toate cele patru state membre care fac obiectul prezentului raport, iar absorbția fondurilor UE a fost lentă. Aproape toate stațiile de epurare a apelor uzate urbane care au beneficiat de cofinanțare asigurau o epurare adecvată a apelor uzate, însă Curtea consideră că aproximativ o treime dintre aceste stații sunt supradimensionate. În majoritatea statelor membre vizitate, cerințele referitoare la efluent prevăzute de legislațiile naționale sunt deseori mai stricte decât cele specificate de directivă, lucru care sugerează eventuala necesitate de a se revizui directiva. De asemenea, Curtea a identificat deficiențe în ceea ce privește gestionarea evacuărilor directe și a nămolurilor. În încheiere, tarifele pentru ape uzate sunt prea scăzute, în multe cazuri, pentru a putea asigura sustenabilitatea financiară a infrastructurilor cofinanțate.

Respectarea termenelor stabilite de Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale

107

Toate cele patru state membre care fac obiectul prezentului raport au realizat progrese importante în direcția îndeplinirii cerințelor prevăzute de Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale, dar au înregistrat întârzieri în anumite domenii:

—Termenele-limită pentru colectarea apelor uzate în aglomerațiile cu mai mult de 2 000 l.e. (în cazul cărora se aplică cerințele referitoare la efluent) au fost respectate în toate cele patru state membre care au făcut obiectul auditului, cu excepția României, care înregistra o ușoară întârziere față de termenele sale intermediare. În toate cele patru state membre, există dispoziții juridice care impun racordarea gospodăriilor la rețelele de canalizare existente. Asigurarea aplicării efective a acestor obligații ridică totuși probleme pentru autoritățile naționale competente, din cauza caracterului vag al acestor dispoziții.

—Niciunul dintre statele membre vizitate nu a respectat termenele-limită pentru epurarea apelor uzate în aglomerațiile cu mai mult de 2 000 l.e. Curtea a observat, de asemenea, că numărul acestor aglomerații a scăzut în mod considerabil în unele state membre vizate de audit. În consecință, numărul aglomerațiilor care trebuiau să respecte cerințele directivei s-a diminuat.

—În ceea ce privește aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 l.e., pentru care se acordă, în egală măsură, fonduri din partea UE, Comisia nu deține decât informații parțiale, deoarece nu s-a prevăzut nicio modalitate specifică de raportare și informațiile furnizate de statele membre în planurile de management al bazinelor hidrografice sunt incomplete.

108

Comisia este în curs de monitorizare a situației respectării cerințelor prevăzute de Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale în trei dintre cele patru state membre care au făcut obiectul prezentului raport. Analiza Curții indică faptul că această monitorizare este un proces de lungă durată: în general, statele membre au la dispoziție în jur de 18 luni (și, în unele cazuri, 30 de luni) pentru a transmite datele Comisiei, iar aceasta din urmă are la dispoziție alte 18 luni pentru a-și finaliza analiza și raportarea.

Recomandarea 1

Comisia ar trebui:

(a)să solicite aglomerațiilor cu mai puțin de 2 000 l.e. care dispun de sisteme de colectare să comunice dacă este adecvată impunerea epurării apelor uzate, având în vedere cerințele articolului 7 din Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale, și, în cazul contrar, să comunice dacă au fost prevăzute măsuri adecvate în planurile de management al bazinelor hidrografice;

(b)să verifice numărul raportat de statele membre pentru aglomerațiile cu mai mult de 2 000 l.e. și numărul raportat de acestea pentru aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 l.e. în acele cazuri în care s-au remarcat modificări semnificative, în special reclasificarea dintr-o categorie în alta. Această verificare ar putea fi integrată în procesul de monitorizare de către Comisie a statelor membre;

(c)să încurajeze statele membre să instituie obligații juridice clare pentru gospodării privind racordarea acestora la rețelele de canalizare existente. Informațiile privind rata de racordare a gospodăriilor ar trebui să fie incluse în exercițiul de raportare periodică;

(d)să reducă intervalul de timp necesar pentru evaluarea conformității cu prevederile Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale, solicitând statelor membre să furnizeze datele în termen de șase luni (conform dispozițiilor articolului 15 din directivă) de la data la care Comisia dorește să cunoască stadiul punerii în aplicare (data de referință). Comisia ar trebui, la rândul ei, să depună eforturi pentru a-și reduce intervalul în care trebuie să finalizeze raportarea;

(e)să monitorizeze situația pentru a depista alte probleme similare legate de perioade lungi de raportare cu privire la alte directive ce reglementează aspecte de mediu.

Gradul de utilizare a fondurilor disponibile din partea UE în cadrul perioadei de programare 2007-2013

109

Statele membre au înregistrat întârzieri considerabile în ceea ce privește aprobarea și implementarea proiectelor cofinanțate de UE în domeniul epurării apelor uzate în perioada de programare 2007-2013. Riscul, în acest caz, este să se piardă fondurile disponibile din partea UE și, în consecință, să se ajungă la o situație în care statele membre să fie nevoite să pună la dispoziție alte fonduri (din surse naționale sau private) pentru a asigura finalizarea unora dintre proiecte.

110

Estimările statelor membre cu privire la necesarul de finanțare de care este în continuare nevoie pentru finalizarea proiectelor necesare pentru atingerea conformității cu prevederile directivei depășesc, în cel puțin două dintre cele patru state membre, alocările disponibile în cadrul programelor operaționale care se ocupă de mediu pentru perioada 2014-2020.

Recomandarea 2

Comisia ar trebui:

(a)să solicite statelor membre să furnizeze informații actualizate cu privire la sumele financiare pe care vor trebui să le mobilizeze pentru a asigura respectarea termenelor de punere în aplicare prevăzute în Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale, atât pentru aglomerațiile cu mai mult de 2 000 l.e., cât și pentru cele cu mai puțin de 2 000 l.e. care dispun de sisteme de colectare;

(b)să solicite statelor membre să se asigure că aglomerațiile care nu sunt conforme cu cerințele directivei vor derula proiectele care sunt necesare pentru atingerea conformității.

Eficacitatea stațiilor de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE

Performanța stațiilor de epurare a apelor uzate urbane

111

În cazul tuturor stațiilor de epurare a apelor uzate urbane, efluentul respecta, acolo unde era cazul, limitele concentrațiilor stabilite în Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale. În cazul a două state membre, fie termenul pentru punerea în aplicare nu expirase încă, fie valorile-limită nu erau aplicabile la nivelul individual al stațiilor. 89 % din stații respectau valorile-limită stabilite în autorizațiile lor. Curtea a remarcat, de asemenea, că aceste limite decurgeau din legislația națională și/sau din autorizațiile stațiilor, care, în anumite cazuri, stabileau limite mai stricte decât cele prevăzute în directivă.

112

În ceea ce privește evacuările directe, care survin în perioadele de precipitații abundente și care afectează calitatea apei din corpul de apă receptor, există însă o lipsă generalizată de informații privind cantitățile de apă evacuate în acest mod și privind parametrii de calitate a acestor ape. Curtea ia notă de faptul că a fost lansat recent un studiu de către Comisie cu privire la acest subiect.

113

În ceea ce privește apele uzate deversate de instalațiile industriale, în majoritatea cazurilor (89 %) operatorii stațiilor verificau prin sondaj respectarea limitelor concentrațiilor din aceste ape. În Slovacia însă, operatorii stațiilor nu completau rezultatele verificărilor pe care le efectuau ei înșiși (în unele cazuri, chiar și o singură dată pe an) cu posibilitatea de a solicita rezultatele automonitorizării derulate de către instalațiile industriale.

114

Aproximativ o treime din stațiile de epurare a apelor uzate urbane care au făcut obiectul examinării sunt supradimensionate, iar unele dintre aceste stații epurează un procent prea ridicat de ape subterane. Această situație se explică atât prin deficiențele existente la nivelul proiectării stațiilor (de exemplu, ipoteze nerealiste cu privire la cantitatea de ape uzate deversate de gospodării și de agenți industriali care necesită epurare), cât și prin schimbările care au survenit la nivelul populației după începerea lucrărilor.

115

Diferențele semnificative care apar la nivelul costurilor de exploatare ale diverselor stații de epurare (în special în ceea ce privește energia și transportul și eliminarea nămolurilor de epurare) semnalează faptul că există marjă pentru reducerea acestor costuri.

Recomandarea 3

Comisia ar trebui:

(a)să evalueze în ce măsură sunt adecvate limitele stabilite în directivă pentru concentrații, ținând seama de progresele tehnologice înregistrate din 1991, anul în care a fost adoptată Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale;

(b)să evalueze dacă normele privind numărul și frecvența verificărilor care trebuie să fie efectuate de organismele naționale de inspecție în domeniul mediului și amenzile care sunt plătite de către instalațiile industriale pentru nerespectarea limitelor concentrațiilor au un efect disuasiv suficient, în conformitate cu comunicarea Comisiei din 2012⁵⁸;

(c)să evalueze dacă este necesar să se impună statelor membre obligativitatea măsurării evacuărilor directe și stabilirea unor reguli pentru numărul și calitatea admisibilă a unor astfel de evacuări;

(d)să condiționeze aprobarea „proiectelor majore” – și să solicite statelor membre să condiționeze aprobarea proiectelor în cadrul unui program operațional – de luarea în considerare, la proiectarea dimensiunii stațiilor de epurare a apelor uzate, a posibilităților de reducere a infiltrațiilor de ape subterane: este posibil ca costurile pe care le implică investițiile în îmbunătățirea etanșeității rețelei de canalizare să fie mai reduse decât costurile de investiție într-o stație de epurare de capacitate mai mare;

(e)să încurajeze statele membre să analizeze și să disemineze informații cu privire la posibilitățile de economisire a costurilor, cum ar fi prin valorificarea potențialului de producție de energie din nămolurile de epurare sau prin utilizarea acestor nămoluri ca materie primă prețioasă pentru recuperarea fosforului. Aceasta ar putea implica, printre altele, invitarea operatorilor stațiilor de epurare a apelor uzate să ia parte la exerciții de analiză comparativă pentru a se identifica stațiile în cazul cărora se pot face eforturi pentru sporirea eficienței din punctul de vedere al costurilor și pentru a se determina acele elemente de cost pe care trebuie să se pună accentul.

Destinațiile nămolurilor generate de stațiile de epurare a apelor uzate urbane

116

În ceea ce privește nămolurile de epurare, reutilizarea reprezintă opțiunea preferată în trei dintre cele patru state membre care au fost vizate de audit. În România, în schimb, nămolurile de epurare sunt, în cea mai mare parte, depozitate la depozite de deșeuri sau stocate în incinta stațiilor, opțiuni care nu sunt sustenabile pe termen lung.

117

În cazul aplicării pe soluri agricole a nămolurilor sau în cazul depozitării acestora la depozite de deșeuri, există limite ale concentrațiilor stabilite la nivelul UE pentru anumite substanțe, cum ar fi metalele grele. În cazul acestor destinații ale nămolurilor, monitorizarea realizată de statele membre a fost, în general, considerată adecvată, cu unele excepții în România. Situația este alta în cazul altor destinații ale nămolurilor (cum ar fi utilizarea ca materie primă pentru producerea de compost sau aplicarea pe soluri neagricole). În aceste cazuri, nu sunt prevăzute cerințe la nivelul UE pentru protecția mediului. Curtea ia act, de asemenea, de faptul că Directiva privind nămolurile de epurare este considerată de Comisie ca fiind depășită din acest punct de vedere, dar și de faptul că aceasta intenționează să actualizeze mai întâi Regulamentul privind îngrășămintele.

Recomandarea 4

Comisia ar trebui:

(a)să condiționeze efectuarea plăților finale pentru „proiectele majore” aprobate în cadrul unui program operațional de existența unei soluții adecvate de reutilizare a nămolurilor de epurare și să invite statele membre să urmeze aceeași abordare pentru proiectele care sunt aprobate la nivel național; aceasta s-ar putea realiza prin introducerea unei clauze speciale în contractele de finanțare aferente perioadei de programare 2014-2020;

(b)să propună, în urma unei examinări a caracterului adecvat al listei de poluanți și al limitelor concentrațiilor de poluanți, adaptarea Directivei privind nămolurile de epurare ori a oricărei directive sau regulament care se ocupă de aspecte legate de calitatea solului sau de apele uzate și să invite statele membre să asigure un sistem solid de monitorizare a poluanților pentru toate tipurile de reutilizare a nămolurilor de epurare.

Sustenabilitatea financiară a stațiilor de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE

118

Tarifele percepute pentru serviciile legate de ape uzate de la gospodării și de la agenții industriali erau prea scăzute, în cazul unui procent de 89 % din stațiile de epurare, pentru a permite reînnoirea infrastructurilor la sfârșitul duratei de viață economică preconizate a acestora. În majoritatea cazurilor, tarifele se situează în continuare cu mult sub nivelul de accesibilitate de 4 % din venitul pe gospodărie. Această situație se explică în parte prin prevederile din legislațiile naționale: în două state membre, costurile de amortizare nu pot fi luate în întregime în considerare la stabilirea tarifelor, iar, în alte două state membre, majorarea anuală a tarifelor este plafonată. Atunci când costurile nu sunt recuperate în totalitate de la utilizatorii serviciilor legate de ape uzate, partea neacoperită din cost va trebui să fie achitată de altcineva, și anume, în mare parte, din taxele și impozitele plătite de către publicul larg. În plus, ca urmare a acestei situații, este posibil ca operatorii stațiilor să reducă activitățile de întreținere curentă, fapt care va determina scurtarea duratei de viață economică a infrastructurilor și/sau deteriorarea calității procesului de epurare a apelor uzate.

119

În două treimi din cazurile examinate de Curte, nu s-au obținut informații care să indice dacă proprietarii infrastructurilor au constituit rezerve financiare suficiente pentru întreținerea și eventuala reînnoire a infrastructurilor de alimentare cu apă și de canalizare-epurare a apelor uzate. Acest lucru este explicat de caracterul substituibil al resurselor, în cazul în care proprietarii infrastructurilor sunt municipalități. La nivelul operatorilor stațiilor de epurare, sunt create anumite rezerve din profiturile acumulate.

Recomandarea 5

Comisia ar trebui:

(a)să încurajeze statele membre să pună în aplicare o politică responsabilă de tarifare pentru ape uzate și să adapteze, dacă este necesar, dispozițiile legale în domeniul tarifării apei astfel încât tarifele să nu poată fi mai scăzute decât nivelul de accesibilitate universal acceptat de 4 %;

(b)să încurajeze statele membre să vegheze ca proprietarii publici de infrastructuri de ape uzate, precum municipalitățile, să asigure disponibilitatea unor fonduri suficiente pentru activitățile necesare de întreținere și de reînnoire a acestor infrastructuri.

Prezentul raport a fost adoptat de Camera II, condusă de domnul Henri GRETHEN, membru al Curții de Conturi, la Luxemburg, în ședința sa din 10 iunie 2015.

Pentru Curtea de Conturi

Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
Președinte

58COM(2012) 95 final: „Comunicare a Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social și Comitetul Regiunilor – Optimizarea avantajelor obținute de pe urma măsurilor UE în domeniul mediului: creșterea încrederii prin ameliorarea cunoștințelor și a capacității de reacție”.

Anexe

Anexa I

Circuitul epurării apelor uzate urbane

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

Anexa II

Lista stațiilor de epurare a apelor uzate care au făcut obiectul examinării

Stat membru
Localitate
Capacitate proiectată, în l.e.
Total fonduri investite¹
(în euro)
Total finanțare din partea UE
(în euro)
Intensitatea sprijinului nerambursabil ca % din totalul fondurilor investite

Republica Cehă

Bludov
4 115
38 312 039,31
26 818 427,32
70 %

Zubri
47 000
43 395 472,68
29 508 921,03
68 %

Bzenec
22 607
27 294 593,37
17 732 842,00
65 %

Blansko
29 376
27 294 593,37
17 732 842,00
65 %

Ungaria

Szeged
230 000
94 637 207,86
33 325 000,00
35 %

Zalaeger-Szeg
180 000
48 350 946,27
36 263 208,96
75 %

Györ
375 000
17 560 130,00
7 250 000,00
41 %

Dunakeszi
82 500
2 954 395,00²
(914 976 000 de forinți)
1 942 002,00²
(601 438 000 de forinți)
66 %

Budapesta
1 600 000
438 526 042,48
278 661 500,00
64 %

Debrecen
675 000
87 304 362,28
50 636 530,12
58 %

Sopron
165 000
18 594 829,58
9 297 414,79
50 %

România

Brăila
247 700
43 984 313,64
32 988 235,23
75 %

București Glina
1 654 110
105 765 515,60
68 747 585,14
65 %

Buzău
235 000
26 964 178,91
19 953 492,39
74 %

Constanța Nord
308 125
69 251 771,60
49 669 303,00
72 %

Craiova
385 000
71 894 883,75
52 783 500,00
73 %

Galați
360 000
72 053 837,40
42 000 000,00
58 %

Iași
933 300
45 550 042,28
34 162 531,71
75 %

Oradea
250 000
18 570 208,73
12 999 145,77
70 %

Pitești
320 000
46 879 803,82
31 312 500,00
67 %

Râmnicu Vâlcea
130 000
28 119 004,10
21 089 253,08
75 %

Satu Mare
180 000
31 789 308,31
22 570 408,90
71 %

Timișoara
440 000
41 187 160,13
29 242 884,13
71 %

Slovacia

Trencin
30 000
7 935 751,09
3 967 875,55
50 %

Povazska Bystrica
45 000
12 299 508,09
6 149 754,04
50 %

Trnava
211 700
29 711 033,08
10 193 516,00
34 %

Vranov
34 900
51 823 026,31
34 020 640,00
66 %

Presov
91 275
65 699 239,14
40 566 608,00
62 %

1Unele proiecte erau formate din mai multe subproiecte (de exemplu, modernizarea stațiilor de epurare a apelor uzate în mai multe localități și construirea de rețele de canalizare în mai multe localități); prin urmare, totalul fondurilor investite se referă la ansamblul proiectului, nu doar la stația de epurare a apelor uzate care a făcut obiectul examinării.

2Valoarea în forinți a fost transformată în euro folosindu-se următorul curs de schimb: 1 euro = 309,7 forinți (media pentru anul 2014).

Anexa III

Termenele-limită pentru punerea în aplicare a Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale

Stat membru
Termene intermediare pentru atingerea conformității
Data-limită a perioadei de tranziție

Republica Cehă
1 mai 2004 – pentru 18 aglomerații > 10 000 l.e.
31 decembrie 2006 – 36 de aglomerații
31 decembrie 2010

Ungaria
31 decembrie 2008 – pentru aglomerațiile > 10 000 l.e. situate în zone sensibile
31 decembrie 2010 – pentru aglomerațiile > 15 000 l.e. situate în zone normale
31 decembrie 2015
31 decembrie 2008 – pentru ape uzate industriale biodegradabile provenite de la instalații care aparțin sectoarelor industriale din anexa III la directivă

În 2009, Ungaria s-a angajat să atingă conformitatea cu dispozițiile articolului 5 alineatul (4) din directivă până în 2018.

România
Sisteme de colectare
31 decembrie 2010 – 61 % din încărcarea exprimată în l.e.
31 decembrie 2013 – 69 % din încărcarea exprimată în l.e.
31 decembrie 2015 – 80 % din încărcarea exprimată în l.e.
31 decembrie 2013 – toate aglomerațiile > 10 000 l.e.
31 decembrie 2018

Epurare secundară sau echivalentă (sau epurare mai riguroasă în zonele sensibile)
31 decembrie 2010 – 51 % din încărcarea exprimată în l.e.
31 decembrie 2013 – 61 % din încărcarea exprimată în l.e.
31 decembrie 2015 – 77 % din încărcarea exprimată în l.e.
31 decembrie 2015 – toate aglomerațiile > 10 000 l.e.

Slovacia
31 decembrie 2004 – pentru 83 % din încărcarea biodegradabilă totală
31 decembrie 2008 – pentru 91 % din încărcarea biodegradabilă totală
31 decembrie 2010 – toate aglomerațiile > 10 000 l.e.
31 decembrie 2012 – pentru 97 % din încărcarea biodegradabilă totală
31 decembrie 2015

Răspunsul Comisiei

Sinteză

III

În prezent, Comisia nu intenționează să intensifice eforturile de raportare prevăzute de Directiva 91/271/CEE privind tratarea apelor urbane reziduale (DTAUR) în ceea ce privește aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 echivalent-locuitor (EL), deoarece articolele 3, 4 și 5 din DTAUR nu prevăd nicio obligație de colectare și tratare a apelor reziduale din aceste aglomerații. Cu toate acestea, în temeiul Directivei 2000/60/CE [Directiva-cadru privind apa (DCA)], Comisia solicită statelor membre să furnizeze anumite informații, indiferent de mărimea aglomerației. În plus, programul-pilot „Cadru structurat de punere în aplicare și informare” (SIIF) ar trebui să îmbunătățească calitatea raportării (a se vedea răspunsul Comisiei la punctul 29).

Comisia reamintește că, pentru aglomerațiile cu o populație mai mare de 2 000 EL, cadrul juridic prevede deja că gospodăriile trebuie să fie conectate la rețele sau să aibă amplasate sisteme individuale sau alte sisteme corespunzătoare.

IV

Principalele obiective ale Fondului european de dezvoltare regională (FEDR) și ale Fondului de coeziune în perioada de programare 2007-2013 sunt de a reduce discrepanțele dintre nivelurile de dezvoltare socioeconomică a regiunilor UE și nu neapărat de a contribui la respectarea termenelor de tratare a apelor urbane reziduale care intră în sfera de responsabilitate a statelor membre în cauză, și aceasta independent de nivelul fondurilor alocate. În acest sens, contribuția FEDR/FC din perioada 2007-2013 s-ar putea dovedi insuficientă pentru satisfacerea tuturor necesităților din domeniul infrastructurii de canalizare pentru a respecta termenele stabilite prin DTAUR.

În ceea ce privește necesitatea de a pune în acord raportarea cu stadiul punerii în aplicare a DTAUR, Comisia consideră că astfel de informații sunt puse la dispoziție și actualizate de statele membre o dată la doi ani în cazul în care au loc modificări, în conformitate cu articolul 17 din DTAUR.

V

Referitor la dimensiunea stațiilor, Comisia consideră că este de competența statelor membre să ia decizii în această privință, dat fiind că DTAUR nu stabilește specificații privind dimensionarea stațiilor (a se vedea răspunsul Comisiei la punctul 65).

În general, dimensiunea stațiilor poate fi determinată de o serie de factori, printre care se numără și o marjă de siguranță menită să asigure respectarea în orice situație a DTAUR. Trebuie să se țină cont și de activitățile/variațiile sezoniere, cum ar fi turismul, activitățile industriale, precipitațiile abundente, și să se prevadă eventualitatea racordării unor așezări suplimentare, creșterea populației etc.

Începând cu 2007, participarea structurii Jaspers (Asistență comună în vederea sprijinirii proiectelor în regiunile europene) are ca scop sprijinirea statelor membre în vederea îmbunătățirii calității propunerilor de proiecte majore, inclusiv a caracteristicilor lor tehnice, înainte de depunerea acestora în vederea obținerii finanțării de grant din cadrul fondurilor.

În ceea ce privește problema deversărilor, a se vedea răspunsurile Comisiei la punctele 54-56.

Referitor la evaluarea limitelor de concentrație, a se vedea răspunsurile Comisiei la punctul 49 și la recomandarea 3 (a).

VI

Comisia acceptă recomandarea Curții.

VII

Comisia acceptă această recomandare și o consideră parțial pusă în aplicare, dat fiind că statele membre au obligația de a pune în aplicare o politică adecvată de tarifare a apei prin intermediul articolului 9 alineatul (1) din DCA și a condiționalității ex ante 6.1 din anexa XI la Regulamentul privind dispozițiile comune (RDC) 1303/2013.

În plus, Comisia consideră că nivelul de accesibilitate de 4 % este orientativ.

Cu toate acestea, Comisia nu acceptă partea a doua a acestei recomandări (și anume că ar trebui să fie disponibile suficiente fonduri pentru activitatea necesară de întreținere și de reînnoire), având în vedere faptul că, în absența unui cadru juridic specific, responsabilitatea de a asigura disponibilitatea fondurilor pentru activitatea de întreținere și de reînnoire intră în atribuțiile proprietarilor și/sau operatorilor infrastructurii de canalizare și, prin urmare, este de resortul statelor membre.

Observații

22

În prezent, Comisia analizează răspunsurile primite la respectivele solicitări oficiale de informații adresate acestor țări. În acest context, Comisia analizează dacă sunt necesare măsuri ulterioare în ceea ce privește demonstrarea echivalenței protecției mediului prin sistemele individuale.

23

Comisia constată că această observație se adresează statelor membre în cauză. Racordarea gospodăriilor la sistemul public de canalizare nu este reglementată prin DTAUR. Este la latitudinea statelor membre să prevadă, în legislația lor națională, racordarea sau folosirea, alternativă, a unor sisteme individuale sau a altor sisteme corespunzătoare pentru a asigura respectarea articolului 3 din DTAUR.

26

Această concertare între Ungaria și România rezultă din posibilitatea oferită de articolul 9 din DTAUR.

Pe lângă aceasta, articolul 5 alineatul (4) se referă la o reducere a încărcării globale de azot și fosfor aplicabilă apelor reziduale care intră în toate stațiile de epurare din zona respectivă, chiar și în cazul celor care deservesc aglomerații cu mai puțin de 10 000 EL.

28

Comisia ia act de faptul că scăderea cu până la 10-15 % a încărcării generate la nivelul statelor membre poate fi considerată admisibilă, deoarece aglomerațiile sunt entități „vii” care se confruntă cu schimbări continue (de exemplu, din cauza migrării, a închiderii fabricilor etc.). Dimpotrivă, o încărcare constantă (exprimată în EL) de-a lungul anilor poate indica faptul că datele nu sunt actualizate corespunzător. Scăderea numărului de aglomerații este o consecință logică a scăderii încărcării, precum și a caracterului schimbător al aglomerațiilor. Urmărirea evoluției numărului de EL este mai importantă decât variațiile numărului de aglomerații.

Situația de scădere a încărcării în România a reieșit numai cu primele rezultate înregistrate de această țară în punerea în aplicare (al 8-lea exercițiu de raportare) și ar putea să nu fie considerată, în principiu, drept „admisibilă”. În cadrul programului-pilot SIIF (cadru structurat de punere în aplicare și informare), lansat în 2013, Comisia le va solicita autorităților să expună cauzele acestor modificări substanțiale (care afectează, de asemenea, numărul aglomerațiilor) și va acționa în consecință (a se vedea răspunsul Comisiei la punctul 29). România va face parte din faza III începând din 2015.

29

Comisia a lansat programul-pilot SIIF pentru a îmbunătăți organizarea și gestionarea datelor/informațiilor la nivel național și pentru a informa factorii de decizie, părțile interesate și publicul cu privire la modul în care legislația este efectiv pusă în aplicare, în conformitate cu dispozițiile Directivei privind accesul la informații (2003/4/CE) și ale Directivei INSPIRE (2007/2/CE). Programul-pilot abordează în principal modul în care se asigură sau se menține conformitatea, acordând o atenție deosebită solicitărilor de date și de informații din aglomerațiile neconforme și proiectând sisteme informatice care fac legătura între diferite surse de date (de mediu, socioeconomice, de finanțare, cu privire la aspecte juridice etc.). Până în prezent, la acest program-pilot participă următoarele țări: CY, LT și SI; de asemenea, se preconizează să se coopteze încă alte 4 țări (printre care și RO).

În ceea ce privește statele membre care fac obiectul SIIF și, în special, România, Comisia intenționează să monitorizeze în următorii câțiva ani evoluția încărcării generate în aglomerații, pentru a înțelege mai bine dacă o astfel de schimbare este justificată.

30

Comisia subliniază că DTAUR nu impune statelor membre obligația să raporteze datele privind aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 EL (solicitările de raportare prezentate de către Comisie în temeiul articolului 15 din Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale se referă la datele privind colectarea și tratarea din aglomerațiile cu mai mult de 2 000 EL). În conformitate cu articolul 16 din Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale, statele membre transmit Comisiei rapoarte suplimentare care se referă doar la informații generale cu privire la „evacuarea apelor urbane reziduale și a nămolurilor”.

Din motive de proporționalitate și pentru a nu crește sarcina de raportare, Comisia nu solicită rapoarte cu privire la aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 EL, nici în temeiul articolelor 15 și 16, nici în temeiul articolului 17 din DTAUR. În plus, Comisia nu solicită informații care nu sunt necesare pentru a verifica conformitatea cu articolele 3, 4 și 5 din DTAUR.

În temeiul DCA, Comisia solicită statelor membre să furnizeze informații asupra corpurilor de apă supuse unor presiuni semnificative din apele urbane reziduale (indiferent de dimensiunea aglomerațiilor), precum și asupra măsurilor puse în aplicare pentru a se obține o stare bună, inclusiv indicatorii cantitativi, ca, de exemplu, cei care se referă la reducerea încărcărilor poluante evacuate. Comisia se va baza pe dispozițiile DCA pentru a verifica aglomerațiile în temeiul articolului 7 din DTAUR.

31

În temeiul DTAUR, strategia Comisiei de asigurare a conformității cu dispozițiile acestei directive se concentrează pe cele mai mari emisii de poluanți în corpurile de apă. Ca atare, Comisia nu obligă statele membre să raporteze cu privire la aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 EL, dat fiind că articolele 3, 4 și 5 din DTAUR nu prevăd nicio obligație de colectare și de tratare în sarcina acestor aglomerații. Cu toate acestea, în temeiul DCA, Comisia solicită statelor membre să furnizeze informații cu privire la corpurile de apă supuse unor presiuni importante ale apelor urbane reziduale (indiferent de dimensiunea aglomerațiilor), precum și cu privire la măsurile care sunt puse în aplicare pentru a obține o stare bună. Ulterior, de la caz la caz, statele membre pot lua măsuri suplimentare pentru aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 EL.

33

Comisia consideră că eficacitatea procesului nu este discutabilă: prin intermediul unor solicitări specifice adresate statelor membre în 2014 și menționate de Curte, au fost solicitate de la autoritățile statelor membre cele mai recente date disponibile cu privire la termenele din perioada 2009-2010. Concret, aceasta înseamnă că informațiile privind respectarea termenelor-limită care au expirat în perioada 2009-2010 vor fi înlocuite de către autorități cu date mai recente (anul solicitat: 2012 sau 2013). Pe lângă datele din cel de al 8-lea exercițiu de raportare (anii de referință 2011-2012), Comisia va fi în măsură să evalueze conformitatea cu noile termene care s-au scurs. Aceste actualizări vor permite Comisiei, dacă și unde se consideră necesar, să inițieze cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Astfel cum a indicat Curtea, Comisia analizează în prezent informațiile furnizate de statele membre în acest sens.

37

Comisia consideră drept satisfăcătoare ratele de angajament la nivel de program pentru toate cele patru state membre în cauză la sfârșitul anului 2013, după cum se indică în tabelul 5.

38

Comisia recunoaște că rata de absorbție înregistrată la sfârșitul anului 2013 a fost destul de scăzută în toate statele membre în cauză, ceea ce explică existența unui risc de dezangajare la nivel de program [articolul 93 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului]. Cu toate acestea, ar trebui subliniat faptul că există motive obiective care explică această situație, cum ar fi, de exemplu, necesitatea de a consolida capacitatea tehnică, juridică și administrativă în statele membre în cauză. În plus, Comisia atrage atenția asupra faptului că plățile pentru majoritatea proiectelor au loc, de obicei, în cursul ultimilor ani de punere în aplicare (respectiv, 2014 și 2015), deoarece termenul-limită de eligibilitate este sfârșitul anului 2015.

39

Comisia este conștientă de faptul că o serie de proiecte nu pot fi finalizate până la data de 31.12.2015 și că acestea pot fi scindate în două faze distincte (a se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 40 de mai jos). Astfel, pentru a accelera punerea în aplicare a programelor în cauză și pentru a aborda riscul de dezangajare, a fost creat, la sfârșitul anului 2014, un grup operativ responsabil de punerea în aplicare, care are ca sarcină prioritară, printre altele, accelerarea procesului de punere în aplicare în cele patru state membre.

40

Ținând cont de faptul că o serie de proiecte pot fi scindate între două perioade de programare și pentru a ușura sarcina statelor membre, Comisia a propus o modificare a orientărilor privind încheierea programelor, care a fost adoptată la 30 aprilie 2015 [Decizia Comisiei C(2015) 2771 de modificare a Deciziei C(2013) 1573]. Principalul obiectiv al modificării este de a introduce mai multă flexibilitate în anumite domenii, inclusiv „scindarea în etape”, începând cu anul 2016, a proiectelor nefinalizate.

În ceea ce privește Slovacia și România și, într-o mai mică măsură, Ungaria, Comisia recunoaște faptul că, în pofida contribuției importante a creditelor bugetare alocate programelor pentru perioada 2014-2020 în favoarea tratării apelor uzate, este foarte puțin probabil să poată fi satisfăcute toate necesitățile.

41

Comisia constată că, în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006, bugetul Uniunii Europene alocat fondurilor este executat în cadrul gestiunii partajate între statele membre și Comisie. În acest cadru, decizia finală privind procesul de selecție a proiectelor se află sub responsabilitatea statelor membre, care trebuie să se asigure că proiectele selectate sunt în conformitate cu documentele de programare 2007-2013 adoptate de Comisie și că respectă, de asemenea, legislația UE (de exemplu, Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale). Comisia consideră că situațiile în care nu a fost depus sau aprobat niciun dosar de proiect pentru aglomerații mai mari se pot datora faptului că proiectele nu au fost considerate drept suficient de „mature” pentru a îndeplini criteriile de selecție aplicate (de exemplu, complexitatea tehnică/gradul de pregătire în vederea punerii în aplicare).

43

În general, realizările de bază/comune, precum și indicatorii de rezultat și de realizare specifici programului se stabilesc pentru toate programele din perioada 2007-2013, iar obiectivele acestora corespund, în general, tipului de intervenție sprijinit (indicatorul de realizare) sau scopului preconizat cu privire la potențialii beneficiari (indicatorul de rezultat).

44

Comisia recunoaște faptul că s-ar putea ca unii indicatori-țintă să nu fie îndepliniți până la încheierea programului (sfârșitul anului 2015). Cu toate acestea, în ceea ce privește îndeplinirea obiectivelor în materie de indicatori, situația diferă de la un stat membru la altul și ar trebui, în orice caz, să facă obiectul unei reexaminări la încheierea programului, dat fiind că cea mai mare parte a proiectelor de tratare a apelor reziduale au fost contractate de abia în 2014.

49

Comisia consideră că stabilirea, de către statele membre, a unor limite de concentrație mai stricte decât cele prevăzute de DTAUR nu conduce neapărat la necesitatea revizuirii limitelor legale stabilite în directivă. Statele membre sunt libere să pună în aplicare DTAUR dincolo de cerințele prevăzute. Pe lângă aceasta, statele membre sunt, de asemenea, obligate să respecte alte directive relevante¹ din domeniul protecției/calității apei.

54

Comisia a luat notă de acest aspect și a lansat un studiu privind supraîncărcarea cu apă (a se vedea punctul 56), care va permite colectarea de informații mai detaliate cu privire la supraîncărcarea cu apă din statele membre și, prin urmare, extragerea unor concluzii mai exacte privind datele corespunzătoare.

Comisia a abordat deja o problemă gravă a poluării cauzate de supraîncărcărea cu apă în Londra și în Whitburn, introducând o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor la Curtea de Justiție a UE (C-301/10, 18 octombrie 2012). Cu toate acestea, întrucât DTAUR nu prevede cerințe concrete referitoare la supraîncărcarea cu apă, afirmând doar că „statele membre decid ce măsuri trebuie adoptate pentru limitarea […] supraîncărc[ării] cu apă” (anexa I A), Comisia trebuie, în primul rând, să adune dovezi privind tipul de măsuri utilizate la nivelul statelor membre, eficacitatea acestora și punerea lor în practică, pentru a fi în măsură să abordeze în mod sistematic, la nivelul UE, poluarea cauzată de supraîncărcarea cu apă.

Răspuns comun al Comisiei la punctele 55 și 56

Comisia consideră că studiul menționat la punctul 56 va permite o evaluare mai aprofundată a situației din fiecare stat membru, ceea ce, pentru moment, nu este posibil. Pe baza concluziilor, Comisia poate decide să deschidă anchete în statele membre în care s-a constatat că gestionarea necorespunzătoare a supraîncărcării cu apă poate duce la probleme de poluare prin lipsa de tratare a apelor reziduale.

58

Comisia subliniază că statele membre au obligația de a se asigura că evacuarea de ape industriale reziduale în sistemele de colectare și stațiile de tratare a apelor urbane reziduale este conformă cu articolul 11 și cu partea C din anexa I la DTAUR, deși dispozițiile detaliate referitoare la limitele de concentrație sunt reglementate de legislația națională.

64

Comisia evidențiază că este de competența statelor membre să decidă cu privire la modalitățile de control al evacuărilor instalațiilor industriale.

65

Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale nu stabilește specificații privind dimensionarea stațiilor. Articolul 4 prevede doar obligația ca încărcarea să se calculeze pe baza nivelului maxim al încărcării medii săptămânale care intră în stație în cursul anului. Prin urmare, este de competența statelor membre să decidă cu privire la dimensionarea stațiilor.

Fără a exclude faptul că proiectele ar fi putut fi supradimensionate la momentul auditului, Comisia consideră că aprecierea finală și decizia finală privind proiectarea și dimensiunea exactă a unei stații de epurare a apelor reziduale ar trebui să aibă în vedere standardele „stadiului actual al tehnologiei”, precum și o serie de parametri factuali și ipotetici complecși.

În general, dimensiunea stațiilor poate fi determinată de o serie de factori, printre care se numără și o marjă de siguranță menită să asigure respectarea în orice situație a DTAUR. Trebuie să se țină cont și de activitățile/variațiile sezoniere, cum ar fi turismul, activitățile industriale, precipitațiile abundente, și să se prevadă eventualitatea racordării unor așezări suplimentare, creșterea populației etc.

Începând cu 2007, participarea structurii Jaspers (Asistență comună în vederea sprijinirii proiectelor în regiunile europene) are ca scop sprijinirea statelor membre în vederea îmbunătățirii calității propunerilor de proiecte majore, inclusiv a caracteristicilor lor tehnice, înainte de depunerea acestora în vederea obținerii finanțării de grant din cadrul fondurilor.

67

Costul reducerii apei curate trebuie să fie examinat, dat fiind că o reducere semnificativă poate fi foarte costisitoare. În cazul în care proporția apei curate este ridicată la intrarea în stație, trebuie să se examineze modul în care această proporție poate fi redusă în mod rentabil.

67 A doua liniuță

Comisia este de acord că aceasta ar putea fi o opțiune în cazurile în care este susținută de analize adecvate privind raportul costuri-avantaje, prin compararea costurilor de renovare preconizate cu avantajele preconizate.

71 Prima liniuță

Comisia consideră că, pentru epurarea nămolurilor, costul depinde, pe de o parte, de tipul de epurare ales și, pe de altă parte, de destinația finală a nămolurilor provenite de la stația de epurare.

71 A treia liniuță

Comisia sprijină analiza comparativă pentru a îmbunătăți performanțele de mediu ale serviciilor din sectorul apei. În răspunsul său la inițiativa cetățenească europeană, „Right2water” („Dreptul la apă”) [COM(2014) 177 final], Comisia s-a angajat să ia în considerație ideea analizei comparative a calității apei și a serviciilor din sectorul apei și a organizat o reuniune a părților interesate în septembrie 2014. În cadrul acestui dialog s-a subliniat că termenul de „analiză comparativă” este utilizat în sens larg. Ar trebui făcută o distincție clară între îmbunătățirea transparenței, ca obiectiv enunțat de inițiativa cetățenească, și analiza comparativă, ca instrument de sprijin al gestionării. În acest din urmă sens, analiza comparativă este concepută pentru utilități și pentru rețele de analiză comparativă care permit evaluarea performanței prin compararea entităților similare pe baza unui set complex de date și indicatori. Rolul Comisiei în acest exercițiu este totuși limitat la a facilita dialogul privind schimbul de bune practici.

76

În principiu, Comisia este de acord cu faptul că nămolurile nu ar trebui să fie păstrate în stație și vor fi, într-un viitor mai mult sau mai puțin apropiat, evacuate spre o destinație finală.

83

Comisia reflectează asupra unei revizuiri a Regulamentului (CE) nr. 2003/2003 privind îngrășămintele. Una dintre opțiunile avute în vedere este de a se stabili valori-limită cu caracter juridic obligatoriu ale metalelor grele și, eventual, de a se include nămolurile de epurare care îndeplinesc aceste cerințe datorită proprietăților fertilizante, într-o versiune revizuită a Regulamentului privind îngrășămintele.

84

În acest stadiu, Comisia nu intenționează să propună o revizuire a Directivei privind nămolurile de epurare. Înainte de a lua orice decizie legată de revizuirea Directivei privind nămolurile de epurare, Comisia va decide o eventuală revizuire a Regulamentului privind îngrășămintele.

87

Comisia este de acord cu faptul că din ce în ce mai multe studii evidențiază impactul microplasticului din apele dulci și marine și că apele reziduale ar putea fi o sursă de emisie.

88

Comisia analizează posibilitatea de a propune, în 2015, o revizuire a Regulamentului privind îngrășămintele (a se vedea, de asemenea, punctele 83 și 84).

95

Comisia precizează că Directiva-cadru privind apa (articolul 9) impune să se asigure, până în 2010, o contribuție adecvată a diferitelor utilizări ale apei la recuperarea costurilor serviciilor de utilizare a apei.

97

De asemenea, Comisia consideră că există riscul ca operatorii de stații să nu efectueze lucrările de întreținere necesare din motive de rentabilitate. Cu toate acestea, în lipsa unui cadru juridic specific, eficacitatea operatorilor intră în sfera de competență a statelor membre.

98

Comisia consideră că un sistem de tarifare corespunzător este nu doar important din punctul de vedere al contribuției FEDR, ci și oportun pentru viabilitatea financiară a exploatării pe termen lung. Efectele disuasive ale principiului recuperării costurilor, aplicat până în prezent, vor fi substanțial eliminate, dat fiind că potențialii beneficiari din perioada de programare 2014-2020 nu trebuie neapărat să realizeze o analiză costuri-avantaje pentru a determina deficitul de finanțare al proiectelor lor, putând aplica o proporție forfetară de 25 % din venituri.

99

Dacă statele membre aleg să aplice o rată forfetară de 25 %, în conformitate cu articolul 61 alineatul (3a) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013, Comisia va acționa, într-adevăr, în limitele prevăzute de acest cadru juridic.

Răspuns comun la punctele 101-105

A se vedea răspunsul Comisiei la punctul 98.

Concluzii și recomandări

106

Comisia consideră că rata scăzută de absorbție de la sfârșitul anului 2013 ar putea fi datorată, de exemplu, necesității de a consolida capacitatea tehnică, juridică și administrativă în cele patru state membre în cauză sau faptului că plățile pentru majoritatea proiectelor au loc, de obicei, în cursul ultimilor ani de punere în aplicare (și anume, în 2014 și 2015), termenul-limită de eligibilitate fiind sfârșitul anului 2015.

Comisia este de acord cu faptul că un sistem de tarifare corespunzător este nu doar important din punctul de vedere al contribuției FEDR, ci și oportun pentru viabilitatea financiară a infrastructurii de canalizare cofinanțate. În conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 din 17 decembrie 2013, se estimează că potențialele efecte disuasive ale principiului recuperării costurilor vor fi diminuate treptat, dat fiind că statele membre au obligația de a îndeplini condiționalitatea ex ante 6.1 privind apa furnizând dovezi că prevederile referitoare la recuperarea costurilor de apă, stabilite la articolul 9 din DCA, sunt respectate atunci când infrastructura legată de apă este cofinanțată din fonduri.

Comisia ia act de constatarea Curții conform căreia aproximativ o treime din stațiile examinate sunt supradimensionate. A se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 65.

107 A treia liniuță

Referitor la scăderea numărului aglomerațiilor, Comisia consideră că monitorizarea evoluției numărului de EL este mai importantă decât variațiile numărului de aglomerații. Comisia va urmări situația din România în cadrul programului-pilot SIIF (a se vedea răspunsul Comisiei la punctele 28 și 29).

107 A patra liniuță

Comisia consideră că informațiile pe care le culege sunt necesare și adecvate scopului prevăzut de Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale și că, în plus, în scopuri specifice, poate solicita informații în temeiul Directivei-cadru privind apa (a se vedea răspunsul Comisiei la punctele 30 și 31).

108

Comisia afirmă că durata îndelungată a procesului este cauzată de numărul de aglomerații vizate din întreaga UE. Cu toate acestea, instrumentul de raportare SIIF ar trebui să îmbunătățească procesul de raportare la nivel național.

În cadrul celui de al 8-lea exercițiu de raportare al DTAUR, Comisia a solicitat seturi de date pentru 2011 sau 2012.

Recomandarea 1 (a)

Comisia nu acceptă această recomandare.

În prezent, Comisia nu intenționează să crească sarcina de raportare prevăzută de DTAUR în ceea ce privește aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 EL pe teritoriul cărora sunt amplasate sisteme de colectare. Cu toate acestea, în temeiul DCA, Comisia solicită statelor membre să furnizeze informații asupra corpurilor de apă supuse unor presiuni importante exercitate de apele urbane reziduale (indiferent de dimensiunea aglomerațiilor), precum și asupra măsurilor puse în aplicare pentru a se atinge o stare ecologică și chimică bună.

Recomandarea 1 (b)

Comisia acceptă această recomandare. În prezent, Comisia nu intenționează să introducă o verificare sistematică cu privire la numărul de aglomerații cu mai puțin de 2 000 de EL prin intermediul exercițiilor de raportare periodică în conformitate cu articolele 15 și 17 din DTAUR. Cu toate acestea, Comisia va urmări cazurile în care modificări semnificative au fost aduse în atenția sa ori au fost identificate prin alte mijloace, cum ar fi programul-pilot „Cadru structurat de punere în aplicare și informare”.

Recomandarea 1 (c)

Comisia acceptă această recomandare și consideră că este deja pusă în aplicare în aglomerațiile cu mai mult de 2 000 EL. În acele aglomerații, Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale prevede amplasarea de sisteme de colectare, de sisteme individuale sau de alte sisteme corespunzătoare.

Recomandarea 1 (d)

Comisia acceptă recomandarea.

Decalajul dintre anul de referință solicitat și publicarea raportului Comisiei se datorează mai multor factori de prelucrare, precum și unor factori juridici, atât de la nivelul statelor membre, cât și de la nivelul Comisiei (de exemplu, din cauza proceselor interne ale statelor membre, a controlului calității datelor furnizate, a numărului de aglomerații în cauză, a stabilirii priorităților etc.). Comisia consideră că sistemele actuale de raportare ale statelor membre nu permit stabilirea de termene de raportare mai scurte, care ar fi, de altfel, de dorit, dat fiind că sistemele naționale întârzie termenelor de raportare ale Comisiei. În prezent, Comisia lucrează la îmbunătățirea termenelor sale de raportare și la colectarea unor date mai recente din statele membre, prin elaborarea unui proiect-pilot la care participă anumite state membre, respectiv așa-numitul instrument de raportare SIIF.

Recomandarea 1 (e)

Comisia acceptă recomandarea.

Independent de acest audit, Comisia va lansa, în cadrul programului pentru o mai bună legiferare², un proces cuprinzător de revizuire a cerințelor de raportare prevăzute de legislația de mediu a UE.

109

De asemenea, Comisia recunoaște că, în ceea ce privește cele patru state membre examinate, există riscuri de dezangajare la nivel de program, în conformitate cu articolul 93 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului. Câteva dintre principalele motive pentru întârzierile apărute la punerea în aplicare sunt prezentate în răspunsurile Comisiei la punctele 38 și 106.

Pentru a găsi metode de a accelera punerea în aplicare a programelor în cauză și de a aborda riscul de dezangajare, a fost creat, la sfârșitul anului 2014, un grup operativ responsabil de punerea în aplicare, care are ca sarcină prioritară, printre altele, accelerarea procesului de punere în aplicare de cele patru state membre în cauză.

De asemenea, pentru a asigura buna finalizare a unui număr de proiecte, Comisia a propus o modificare a orientărilor privind încheierea programelor, prin care vizează introducerea unui grad mai mare de flexibilitate în anumite domenii, inclusiv „scindarea în etape”, începând cu anul 2016, a proiectelor nefinalizate (a se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 40).

110

Principalele obiective ale Fondului european de dezvoltare regională (FEDR) și ale Fondului de coeziune în perioada de programare 2007-2013 sunt de a reduce discrepanțele dintre nivelurile de dezvoltare socioeconomică a regiunilor UE și nu neapărat de a contribui la respectarea termenelor de tratare a apelor urbane reziduale, care intră în sfera de responsabilitate a statelor membre în cauză, și aceasta indiferent de nivelul fondurilor alocate. În acest sens, contribuția FEDR/FC din perioada 2007-2013 s-ar putea dovedi insuficientă pentru satisfacerea tuturor necesităților din domeniul infrastructurii de canalizare pentru a respecta termenele stabilite prin DTAUR.

Recomandarea 2 (a)

Comisia acceptă parțial această recomandare.

În ceea ce privește aglomerațiile cu mai mult de 2 000 EL, o astfel de cerință este deja pusă în aplicare în temeiul articolului 17 din DTAUR. Raportarea prevăzută la articolul 17 este menită să concilieze necesitatea raportării cu stadiul punerii în aplicare a DTAUR. Astfel de informații sunt disponibile și actualizate de statele membre o dată la doi ani, în cazul în care au loc modificări, în conformitate cu articolul 17 din DTAUR. În plus, prin intermediul noului model de raportare (adoptat prin Decizia nr. 2014/431/UE din 26.6.2014), statele membre pot raporta cu privire la punerea în aplicare a programelor, prezentând inclusiv informații despre investițiile prognozate, utilizarea fondurilor aferente și termenele pentru fiecare proiect raportat. Unul dintre obiectivele programului-pilot SIIF este să pună aceste informații la dispoziția publicului.

În ceea ce privește aglomerațiile cu mai puțin de 2 000 EL, Comisia consideră că o astfel de cerință ar spori în mod nejustificat sarcina de raportare, și, în cele din urmă, ar putea conduce la apariția unor inexactități cu privire la datele raportate de statele membre. În plus, DTAUR nu prevede obligații de raportare în sarcina acestor aglomerații.

Recomandarea 2 (b)

Comisia acceptă această recomandare.

Programele din perioada 2014-2020 se axează în principal pe aglomerațiile cu mai mult de 2 000 EL. Acesta este, de asemenea, obiectivul cerințelor de raportare prevăzute la articolul 17 din DTAUR [a se vedea, de asemenea, răspunsul oferit mai sus la litera (a)].

111

Comisia consideră că este de competența statelor membre să decidă cu privire la permisele de stații.

114

DTAUR nu reglementează dimensiunea stațiilor, cu excepția obligației generale prevăzute la articolul 4. În plus, trebuie subliniat că acest tip de infrastructură are o durată de viață îndelungată și că este dificil să se evalueze dimensiunea corespunzătoare a acestora pe termen scurt. În general, dimensiunea stațiilor poate fi determinată de mai mulți factori, cum ar fi marjele de siguranță pentru conformitatea pe termen lung cu DTAUR. Trebuie să se țină cont și de activitățile/variațiile sezoniere, cum ar fi turismul, precipitațiile abundente, precum și să se prevadă eventualitatea unor noi racordări ca urmare a creșterii populației (a se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 65).

Recomandarea 3 (a)

Comisia nu acceptă recomandarea. Momentan, Comisia nu intenționează să inițieze o evaluare a pertinenței valorilor-limită ale concentrațiilor stabilite în DTAUR și nici să revizuiască directiva în viitorul apropiat.

Recomandarea 3 (b)

Comisia nu acceptă această recomandare.

Atunci când și-a pregătit comunicarea privind inspecțiile de mediu din 2012, Comisia a evaluat în sens larg norme, controale și verificări legate de legislația UE în materie de mediu. Deși această activitate a evidențiat că, în mai multe state membre, au fost disponibile puține informații cu privire la capacitățile regimurilor de inspecție, s-a constatat tendința unei aplicări variabile a sancțiunilor³; Comisia este de părere că tipul, numărul și frecvența verificărilor și a inspecțiilor sunt cel mai bine abordate de către autoritățile statelor membre, pe baza unei analize a riscurilor. În ceea ce privește amenzile, verificările de conformitate sunt întreprinse în prezent pe baza legislației utilizate de statele membre pentru transpunerea Directivei 2008/99/CE⁴, care, printre altele, prevede sancțiuni asupra persoanelor fizice și juridice pentru cele mai grave încălcări ale legislației de mediu, inclusiv cele referitoare la Directiva 91/271/CEE (DTAUR).

Recomandarea 3 (c)

Comisia acceptă această recomandare și va examina această posibilitate în funcție de rezultatelor studiului în domeniu lansat recent.

Recomandarea 3 (d)

Comisia acceptă recomandarea Curții.

În conformitate cu Regulamentul privind perioada de programare 2014-2020, Comisia se va baza pe evaluările unui expert independent (inclusiv Jaspers) pentru a se asigura că stațiile de tratare a apelor reziduale au dimensiunea corespunzătoare. Cu toate acestea, efectuarea unei analize a raportului costuri-avantaje rămâne la latitudinea statelor membre.

Recomandarea 3 (e)

Comisia acceptă această recomandare. Cu toate acestea, Comisia ar dori să sublinieze faptul că nu există obligații legale impuse statelor membre pentru a aplica practicile existente sau pentru a participa la exercițiile de analiză comparativă (a se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 71).

116

Comisia consideră că depozitarea sau stocarea pe termen lung a nămolurilor de epurare în România nu este durabilă și nu ar trebui acceptată în cadrul proiectelor cofinanțate.

117

Comisia reflectează asupra unei revizuiri a Regulamentului (CE) nr. 2003/2003 privind îngrășămintele. Una dintre opțiunile avute în vedere este de a se stabili valori-limită cu caracter juridic obligatoriu ale metalelor grele și, eventual, de a se include nămolurile de epurare care îndeplinesc aceste cerințe datorită proprietăților fertilizante, într-o versiune revizuită a Regulamentului privind îngrășămintele.

Recomandarea 4 (a)

Comisia nu acceptă această recomandare. Comisia încurajează sistematic statele membre să includă tratarea corespunzătoare a nămolurilor în propunerile de proiecte majore depuse în vederea obținerii de finanțare în cadrul fondurilor. Cu toate acestea, Comisia nu poate să impună această practică statelor membre în cadrul juridic existent, dat fiind că statele membre nu au nicio obligație de a corela plățile finale ale programelor cu existența unei soluții adecvate pentru reutilizarea nămolurilor de canalizare.

Recomandarea 4 (b)

Comisia acceptă parțial această recomandare. În acest stadiu, Comisia nu intenționează să propună o revizuire a Directivei privind nămolurile de epurare. Înainte de a lua orice decizie legată de revizuirea Directivei privind nămolurile de epurare, Comisia va decide o eventuală revizuire a Regulamentului privind îngrășămintele.

118

Comisia precizează că Directiva-cadru privind apa (articolul 9) impune să se asigure, până în 2010, o contribuție adecvată a diferitelor utilizări ale apei la recuperarea costurilor serviciilor de utilizare a apei.

Comisia consideră că un sistem de tarifare corespunzător este nu doar important din punctul de vedere al contribuției FEDR, ci și oportun pentru viabilitatea financiară a exploatării pe termen lung. Efectele disuasive ale principiului recuperării costurilor, aplicat până în prezent, vor fi substanțial eliminate, dat fiind că potențialii beneficiari din perioada de programare 2014-2020 nu trebuie neapărat să realizeze o analiză costuri-avantaje pentru a determina deficitul de finanțare al proiectelor lor, putând aplica o proporție forfetară de 25 % din venituri.

Recomandarea 5 (a)

Comisia acceptă această recomandare. Statele membre au obligația de a pune în aplicare o politică adecvată de tarifare a apei prin intermediul articolului 9 alineatul (1) din DCA și a condiționalității ex ante 6.1 din anexa XI la RDC 1303/2013.

Cu toate acestea, Comisia subliniază faptul că, dat fiind caracterul multidimensional al valorilor apei, precum și faptul că rata de accesibilitate de 4 % este orientativă, stabilirea raportului final se încadrează în domeniul de competență al statelor membre.

Recomandarea 5 (b)

Comisia nu acceptă această recomandare.

În lipsa unui cadru juridic specific, responsabilitatea de a asigura disponibilitatea fondurilor pentru întreținere și reînnoire le revine proprietarilor și/sau operatorilor infrastructurii de canalizare și, prin urmare, este de resortul statelor membre.

1În special Directiva-cadru privind apa (2000/60/CE), precum și directivele derivate privind apele subterane (Directiva 2006/118/CE) și privind substanțele prioritare (SCM, Directiva 2008/105/CE), dar și, printre altele, Directiva privind calitatea apei destinate consumului uman (Directiva 98/83/CE), Directiva privind apa pentru scăldat (Directiva 2006/7/CE), Directiva privind strategia pentru mediul marin (2008/56/CE), Directiva privind conservarea habitatelor (92/43/CEE) (în special articolul 6) și Regulamentul (CE) nr. 854/2004 (în special anexa II.A.6).

2COM(2015) 215 final: O mai bună legiferare pentru rezultate mai bune – O agendă a UE, 19.5.2015.

3http://ec.europa.eu/environment/legal/law/pdf/Final%20report%20inspections.pdf

4Directiva 2008/99/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind protecția mediului prin intermediul dreptului penal (JO L 328, 6.12.2008, p. 28-37).

QJ-AB-15-006-RO-E  ISSN 1977-5806

Apele uzate și nămolurile de epurare pot afecta calitatea apei și a solurilor. Ca răspuns, UE a adoptat o serie de directive și a cofinanțat construcția de sisteme de colectare și de stații de epurare a apelor uzate.
Curtea a verificat punerea în aplicare a Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale în patru state membre situate în bazinul hidrografic al Dunării. De asemenea, Curtea a examinat un eșantion cuprinzând 28 de stații de epurare, verificând modul în care acestea epurau apele uzate, gestionau nămolurile de epurare rezultate și își asigurau sustenabilitatea financiară.
Curtea formulează recomandări cu privire la modul în care se efectuează raportarea, la modalitățile de creștere a eficacității, a eficienței și a sustenabilității stațiilor de epurare, la pertinența limitelor concentrațiilor, la destinațiile nămolurilor de epurare și la monitorizarea poluanților din componența acestora.