EUROPEISKA REVISIONSRÄTTEN

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tfn +352 4398-1

E-post: eca-info@eca.europa.eu

Internet: http://eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

YouTube: EUAuditorsECA

En stor mängd övrig information om Europeiska unionen är tillgänglig på internet via Europa-servern (http://europa.eu).

Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå, 2015

Print | ISBN 978-92-872-2445-3 | ISSN 1831-0990 | doi:10.2865/429949 | QJ-AB-15-006-SV-C
PDF | ISBN 978-92-872-2431-6 | ISSN 1977-5830 | doi:10.2865/9991 | QJ-AB-15-006-SV-N
EPUB | ISBN 978-92-872-2463-7 | ISSN 1977-5830 | doi:10.2865/6566 | QJ-AB-15-006-SV-E

© Europeiska unionen, 2015

Kopiering tillåten med angivande av källan.

För all användning eller återgivning av figur 1 måste tillstånd sökas direkt hos innehavaren av upphovsrätten.

HUR HITTAR MAN EU:S PUBLIKATIONER?

Gratispublikationer

•Ett enskilt exemplar
genom EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

•Flera exemplar/affischer/kartor
hos Europeiska unionens representationer (http://ec.europa.eu/represent_sv.htm),
hos delegationer i länder utanför EU (http://eeas.europa.eu/delegations/index_sv.htm),
genom att kontakta nätverket Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_sv.htm)
eller ringa 00 800 6 7 8 9 10 11 (gratis inom hela EU) (*).

(*)Varken informationen eller samtalen kostar i regel något (men vissa operatörer, telefonkiosker och hotell kan ta betalt för samtalen).

Avgiftsbelagda publikationer

•Genom EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

SV
2015

nr 02

Särskild rapport

EU:s anslag till anläggningar
för rening av avloppsvatten
från tätbebyggelse i Donaus
avrinningsområde: mer
måste göras för att hjälpa
medlemsstaterna att
uppfylla EU:s politiska mål
när det gäller avloppsvatten

(i enlighet med artikel 287.4 stycket i EUF-fördraget)

Granskningsteam

I våra särskilda rapporter redovisar vi resultatet av våra effektivitets- och regelefterlevnadsrevisioner av särskilda budgetområden eller förvaltningsteman. Vi väljer ut och utformar granskningsuppgifterna så att de ska få största möjliga effekt och bedömer riskerna när det gäller resultat eller regelefterlevnad, storleken på de aktuella inkomsterna eller utgifterna, framtida utveckling och politiskt intresse och allmänintresse.

Denna effektivitetsrevision utfördes av revisionsavdelning II – under ledning av revisionsrättens ledamot Henri Grethen – som är specialiserad på utgiftsområdena strukturpolitik, transporter och energi. Revisionen leddes av ledamoten George Pufan, med stöd av chefen för George Pufans kansli Patrick Weldon, attachén vid George Pufans kansli Mircea Radulescu, enhetschef Alain Vansilliette, granskningsledare Marion Colonerus och revisorerna Zuzana Gullova, Attila Horvay-Kovacs, Jean-François Hynderick, Dana Moraru, Radka Papouskova, Tomasz Plebanowicz och Olivier Prigent.

Från vänster till höger: Mircea Radulescu, Alain Vansilliette, Olivier Prigent, George Pufan, Zuzana Gullova, Patrick Weldon, Attila Horvay-Kovacs och Tomasz Plebanowicz.

Innehåll

Ordförklaringar

Sammanfattning

Inledning

Bakgrund

EU:s medfinansiering av infrastruktur för avloppsvatten

Revisionens omfattning och inriktning samt revisionsmetod

Iakttagelser

Efterlevnad av tidsfristerna i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Medlemsstaterna höll i allmänhet tidsfristerna i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse när det gällde insamlingen av avloppsvatten men inte när det gällde rening

Kommissionen har endast ofullständiga uppgifter om situationen i tätorter med mindre än 2 000 pe

Kommissionen följer upp fall av bristande efterlevnad i tre av de fyra medlemsstater som besöktes

Användningen av tillgängliga EU-anslag under programperioden 2007–2013

Alla tillgängliga anslag inom de operativa programmen 2007–2013 utnyttjades inte

Output- och resultatindikatorernas mål hade oftast inte uppnåtts i slutet av 2013

Ändamålsenligheten hos de EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Resultat för anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Användning av det slam som produceras av anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Finansiell hållbarhet för de EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Användarnas avloppsvattenavgifter möjliggjorde full kostnadstäckning i endast 11 % av fallen

Avloppsvattenavgifterna låg under den överkomlighetsgräns som kommissionen nämnt i 92 % av fallen med endast delvis kostnadstäckning

De finansiella reserverna räcker inte för att garantera att infrastrukturen förnyas

Slutsatser och rekommendationer

Bilaga I | — | Omgivningen vid rening av avloppsvatten från tätbebyggelse
Bilaga II | — | Förteckning över granskade reningsverk
Bilaga III | — | Tidsfrister för genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Kommissionens svar

Ordförklaringar

Anläggning för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse: Infrastruktur som tillhandahåller en serie reningsprocesser som syftar till att sänka föroreningsnivån i utsläpp från tätbebyggelse till en godtagbar nivå innan det släpps ut i vattenrecipienten.

Avloppsnät: Fysisk infrastruktur, inklusive rör, pumpar, rensgaller, kanaler osv. som används för att transportera avlopp från den punkt där det uppkommer till eventuell rening eller bortskaffande.

Avloppsvatten: Allt vatten vars kvalitet har påverkats negativt. Det forslas vanligtvis i ett avloppsnät och renas i ett reningsverk. Renat avloppsvatten släpps ut i vattenrecipienten via ett utflöde. Avloppsvatten som genereras i områden utan tillgång till ett offentligt avloppsnät använder individuella system, t.ex. septiktankar.

Avloppsvattenavgift (tariff): Avgift som betalas av dem som släpper ut avloppsvatten i ett avloppsnät eller till ett reningsverk, dvs. de som använder avloppsreningstjänsten. Avloppsvattenavgifterna kan variera för olika användare (som hushåll och industrier).

Avrinningsområde: Landområde från vilket all ytvattenavrinning strömmar genom en sekvens av åar, floder och, möjligen, sjöar till havet vid ett enda flodutlopp, eller vid en enda flodmynning eller ett enda delta.

Biokemisk syreförbrukning (BOD₅): Den mängd syre som förbrukas av mikroorganismer för att avlägsna de biologiskt nedbrytbara organiska och minerala ämnen som finns i vattnet. BOD₅ används vanligtvis för att mäta syreförbrukningen uttryckt i milligram syre per liter efter fem dagar. Ju högre BOD₅-värdet är desto större är mikroorganismernas syreförbrukning och miljöförstöringen.

Direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse: Rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 syftar till att skydda miljön från skadlig inverkan till följd av utsläpp av avloppsvatten från tätorter och vissa industrisektorer. Enligt direktivet ska avloppsvatten i tätorter med en personekvivalent (pe) som överstiger 2 000 samlas in och renas och mer långtgående rening ske i tätorter med mer än 10 000 pe i känsliga områden. Lämplig rening ska också säkerställas vid utsläpp i sötvatten eller flodmynningar i alla tätorter med mindre än 2 000 pe där det finns ledningsnät.

Egenkontroller: I denna rapport (i) kontroller som utförs regelbundet av en operatör inom ramen för den dagliga driften av en anläggning för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse för att övervaka kvaliteten på utsläppt spillvatten och avloppsslammets innehåll och (ii) de kontroller som utförs av industrier för att övervaka kvaliteten på spillvatten som släpps ut i ett offentligt avloppsnät.

Europeiska regionala utvecklingsfonden: Europeiska regionala utvecklingsfonden syftar till att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom Europeiska unionen genom att avhjälpa de viktigaste regionala obalanserna med hjälp av finansiellt stöd till upprättandet av infrastruktur och produktiva sysselsättningsskapande investeringar, framför allt till företag.

Eutrofiering: En ökning av halten av näringsämnen i vatten, särskilt kväve- eller fosforföreningar, som leder till ökad tillväxt av alger, något som i sin tur leder till att syrehalten i vattnet minskar och till att inhemska vattenväxter, fiskar och andra vattenlevande djur försvinner.

Förhandsvillkor: I samband med utarbetandet av operativa program som medfinansieras av de europeiska struktur- och investeringsfonderna under programperioden 2014–2020 ska medlemsstaterna bedöma om i förväg fastställda förhandsvillkor uppfylls. Om de inte uppfylls måste handlingsplaner utarbetas för att se till att de är uppfyllda senast den 31 december 2016.

Instrumentet för strukturpolitiska åtgärder inför anslutningen (Ispa): Finansiellt instrument (första verksamhetsår: 2000) som hjälpte kandidatländerna att förbereda anslutningen. Det gav stöd till infrastrukturprojekt inom EU:s prioriterade områden miljö och transport. Efter anslutningen (2004 för tio länder och 2007 för två länder) omvandlades Ispa-projekten till sammanhållningsfondsprojekt.

Kemisk syreförbrukning (COD): Den mängd syre som förbrukas för att på kemisk väg oxidera organiska och minerala ämnen i vattnet. Denna parameter uttrycks i milligram syre per liter.

Känsligt område: Medlemsstaterna ska beteckna en vattenförekomst som känslig om den tillhör någon av följande grupper: i) Vattenförekomst eller del av vattenförekomst där eutrofieringsrisk föreligger. ii) Vattenförekomst avsedd för framställning av dricksvatten som kan innehålla en alltför stor koncentration av nitrat. iii) Områden där mer långtgående rening är nödvändig för att uppfylla rådsdirektiven. Känsliga områden måste utses korrekt eftersom detta styr vilken typ av avloppsrening man bör använda för att reducera de eutrofieringsframkallande ämnena.

Låggradig rening: Mekanisk fas som innebär en första separering av stora avfallspartiklar från avloppsvattnet.

Mer långtgående rening/tertiär rening av avloppsvatten: Den biologiska/kemiska fas som i enlighet med direktivet tillämpas vid behov för att minska halterna av näringsämnen (kväve och fosfor) i renat avloppsvatten innan det släpps ut i recipienter som riskerar att eutrofieras

Normala områden: Vattenförekomst eller avsnitt av vattenförekomst som inte riskerar att eutrofieras.

Operativt program: Ett operativt program anger en medlemsstats prioriteringar och särskilda mål och hur finansieringen (EU-finansiering och nationell offentlig och privat medfinansiering) kommer att användas under en viss period (vanligtvis sju år) för att finansiera projekt. Projekten måste bidra till att ett antal mål som anges för det prioriterade området i det operativa programmet uppfylls. Det finns program för var och en av fonderna på sammanhållningsområdet (dvs. Europeiska regionala utvecklingsfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska socialfonden). Ett operativt program utarbetas av medlemsstaten och måste godkännas av kommissionen innan några betalningar kan göras från EU:s budget. Det kan bara ändras under den aktuella perioden om båda parterna är överens.

Personekvivalent (pe): Kvantitativt uttryck för avloppsvattnets föroreningsbelastning uttryckt i antalet ”ekvivalenta” personer som skulle producera avfall i samma storleksordning. En pe motsvarar föroreningsbelastningen hos det avlopp som genereras av en invånare och motsvarar den mängd biologiskt nedbrytbart organiskt material som har en biokemisk syreförbrukning på 60 g löst syre per dygn under fem dygn.

Principen att förorenaren betalar: Princip som anges i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (artikel 191.2). När det gäller avloppsvatten innebär detta att de som släpper ut avloppsvatten ska betala för de föroreningar som uppstår (exempel: hushåll betalar för reningstjänsten via avloppsvattenavgiften och reningsverk betalar en föroreningsavgift).

Programperiod: Den fleråriga ram inom vilken strukturfonderna och Sammanhållningsfonden planeras och genomförs.

Sammanhållningsfonden: Sammanhållningsfonden syftar till att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom Europeiska unionen genom att finansiera miljö- och transportprojekt i medlemsstater vars bruttonationalprodukt per capita är mindre än 90 % av genomsnittet i unionen.

Sekundär rening: Biologisk fas som innebär rening av avloppsvatten för att avlägsna biologiskt nedbrytbara organiska föroreningar.

Total mängd suspenderade ämnen (TSS): Mängd minerala och organiska partiklar suspenderade i vattnet som kan samlas in med hjälp av ett filter med viss porositet. Denna parameter uttrycks också i milligram per liter.

Tätort: Ett område där befolkningen eller den ekonomiska aktiviteten är så koncentrerad att spillvatten från tätbebyggelse kan samlas in och ledas till en anläggning för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse eller till ett slutligt utsläppsställe.

Utflöde: Renat avloppsvatten som släpps ut i vattenförekomster.

Utsläppstillstånd: I denna rapport, tillstånd som utfärdas till dem som släpper ut avloppsvatten i enlighet med nationell lagstiftning. Tillstånden för anläggningar för rening av avloppsvatten innehåller bland annat information om anläggningens kapacitet och de gränsvärden som ska följas för ett antal parametrar och föroreningar.

Sammanfattning

I

Avloppsvatten och avloppsslam från tätorter kan påverka kvaliteten på Europas sjöar, floder, kustvatten, jordar och grundvatten. EU har därför antagit ett antal direktiv och även medfinansierat uppförandet av anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse genom Sammanhållningsfonden och Europeiska regionala utvecklingsfonden.

II

Vår revision inriktades på fyra medlemsstater i Donaus avrinningsområde (Tjeckien, Ungern, Rumänien och Slovakien). Vi analyserade framstegen i fråga om genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse och resultaten när det gällde rening av avloppsvatten, hantering av producerat avloppsslam och infrastrukturens finansiella hållbarhet för ett urval av 28 reningsverk som medfinansierades av EU.

III

Vår slutsats är att bidragen från Europeiska regionala utvecklingsfonden/Sammanhållningsfonden under programperioden 2007–2013 har spelat en central roll och inneburit att insamlingen och reningen av avloppsvatten har gått framåt men inte tillräckligt för att tidsfristerna för rening av avloppsvatten ska hållas. Vi rekommenderar att kommissionen skärper rapporteringskraven och att medlemsstaterna inför lagar som garanterar att hushållen snabbt ansluts till offentliga avloppsnät.

IV

Vi noterade att de tillgängliga medlen under programperioden 2007–2013 har utnyttjats långsamt och att de operativa programmens indikatorer inte gör det möjligt att stämma av i vilken utsträckning direktivet har genomförts. Vi rekommenderar att medlemsstaterna tillhandahåller uppdaterad information om vilka finansiella resurser som behövs för att direktivet ska uppfyllas fullt ut och om potentiella finansieringskällor.

V

De granskade EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse uppfyllde till största delen de krav på utflödet som angavs i deras utsläppstillstånd och kraven i direktivet (i förekommande fall). Cirka en tredjedel av anläggningarna är dock överdimensionerade (också med hänsyn till planerade framtida anslutningar). Kommissionen och medlemsstaterna bör se till att anläggningarnas storlek är lämplig. Dessutom rekommenderar vi att de åtgärdar problemet med överbelastning på grund av dagvatten eftersom de kan påverka vattenkvaliteten negativt och att anläggningsoperatörerna utnyttjar alla möjligheter att sänka sina driftskostnader. Vi rekommenderar dessutom att kommissionen bedömer om koncentrationsgränserna i direktivet är lämpliga mot bakgrund av de tekniska framsteg som skett sedan 1991 när direktivet om rening av avloppsvatten antogs.

VI

De granskade reningsverken hanterade slam på lämpligt sätt förutom i en medlemsstat. Det finns emellertid inte alltid bindande krav när det gäller föroreningar vid alla typer av slamanvändning. Vi rekommenderar att kommissionen och medlemsstaterna fastställer kriterier för alla typer av användning och vidtar nödvändiga åtgärder för att se till att föroreningar övervakas noggrant.

VII

Den finansiella hållbarhet som uppnåtts för den EU-medfinansierade infrastrukturen var inte helt tillfredsställande. Vi rekommenderar kommissionen att uppmuntra medlemsstaterna att tillämpa en ansvarsfull prispolitik när det gäller avloppsvatten och fastställa avgifter som inte ligger under den överkomlighetgräns på 4 % som kommissionen har nämnt. Vidare bör medlemsstaterna vidta åtgärder för att säkerställa att det kommer att finnas tillräckliga medel för nödvändigt underhåll och nödvändig förnyelse.

Inledning

Bakgrund

01

Målet för EU:s vattenpolitik är i första hand att se till att det finns tillräckligt med vatten av god kvalitet för människornas behov och för miljön i hela EU. Vattenförorening är enligt EU-medborgarna ett av de största miljöproblemen.

02

Denna rapport gäller Donaus avrinningsområde som är det största avrinningsområdet i Europa (801 463 km²) och berör 19 länder. Det är utsatt för vattenförorening från flera olika källor.

03

En av källorna till vattenförorening är utsläpp av delvis renat eller orenat avloppsvatten från tätorter. Enligt 1991 års direktiv om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse¹ ska medlemsstaterna inom en viss tidsfrist säkerställa att alla tätorter har ledningsnät som tar hand om avloppsvatten från tätbebyggelse och att det insamlade avloppsvattnet är föremål för tillräcklig rening.

04

Det avloppsslam som produceras av anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse kan vara skadligt för vatten och mark, främst för att det innehåller tungmetaller. Det är därför inte längre tillåtet att släppa ut slam i ytvatten och enligt direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse ska slam återanvändas. Spridning av avloppsslam på jordbruksmark² regleras genom direktivet om avloppsslam³, som innehåller regler för provtagning och analys av avloppsslam och jord och som sätter upp gränser för halter av tungmetaller och den största mängd tungmetaller som årligen får tillföras marken.

05

En kortfattad översikt över processen för avloppsrening och utsläpp av slam finns i bilaga I.

06

Ramdirektivet om vatten⁴ har som främsta mål att en god yt- och grundvattenstatus ska uppnås senast 2015. Det viktigaste verktyget för att genomföra direktivet är förvaltningsplanen för avrinningsdistrikt. Senast 2009 skulle varje medlemsstat ha utarbetat förvaltningsplaner för avrinningsdistrikt och ett åtgärdsprogram för varje avrinningsdistrikt inom sitt territorium⁵. Programmet skulle bland annat innehålla de nödvändiga åtgärderna för att genomföra EU:s lagstiftning för skydd av vatten (t.ex. direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse).

07

Enligt 2013 års allmänna miljöhandlingsprogram för unionen till 2020⁶ ska utsläppen av kväve och fosfor minska, inklusive utsläppen av avloppsvatten från tätbebyggelser och industrier och från gödselmedelanvändning. På samma sätt anger 2012 års strategi⁷ för att skydda Europas vattenresurser att en nödvändig åtgärd är att förbättra efterlevnaden när det gäller rening av avloppsvatten med hjälp av långsiktiga investeringsplaner.

EU:s medfinansiering av infrastruktur för avloppsvatten

08

Kostnaderna för att uppföra, uppgradera och modernisera reningsverk och avloppsnät berättigar till medfinansiering från EU från Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden. Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling kan också bidra med medfinansiering när landsbygden berörs. De medlemsstater som anslöt sig till EU 2004 och 2007 hade från 2000 fram till anslutningsdatumet tillgång till medel under instrumentet för strukturpolitiska åtgärder inför anslutningen (Ispa). Ispa-projekten blev sammanhållningsfondsprojekt när dessa medlemsstater anslöt sig.

09

EU-anslagen till infrastruktur för avloppsvatten inom Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden uppgick till cirka 12,9 miljarder euro för programperioden 2000–2006 och 14,6 miljarder euro för programperioden 2007–2013.

10

Medfinansierade infrastrukturprojekt (se ruta 1) genomförs med delad förvaltning där kommissionen har det yttersta ansvaret för genomförandet av EU:s budget⁸. Under programperioden 2000–2006 godkände kommissionen, förutom de operativa programmen, medlemsstaternas ansökningar om projekt inom Europeiska regionala utvecklingsfonden som tillsammans kostade över 50 miljoner euro samt alla sammanhållningsfondsprojekt och Ispa-projekt. Under programperioden 2007–2013 var det utöver programmen endast ”större projekt” (dvs. projekt som kostar mer än 50 miljoner euro) som behövde godkännas av kommissionen⁹. I beslutet om medfinansiering av ett projekt anges bidragsbeloppet (stödnivån) och de finansieringsvillkor som ska uppfyllas.

Ruta 1

Exempel på ett medfinansierat projekt som vi besökte

I Ungern handlade ett projekt om att i) anlägga ett nytt avloppsnät i några områden i tätorten och utvidga det befintliga avloppsnätet i andra områden, ii) uppgradera anläggningen för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse så att den avlägsnar näringsämnen och iii) tillhandahålla en ny anläggning för rening av avloppsslam.

Projektet godkändes av kommissionen i december 2004 och togs i drift i december 2011. De totala kostnaderna för projektet var 48,3 miljoner euro, varav EU-stödet uppgick till 36,2 miljoner euro.

Bild 1 – Reningsverk (Ungern–Zalaegerszeg).

Källa: Revisionsrätten.

11

Två av kommissionens generaldirektorat spelar en viktig roll när det gäller avloppsrening:

a)Generaldirektoratet för miljö ansvarar för EU:s miljöpolitik när det gäller vatten och även rening av avloppsvatten. Det ska övervaka genomförandet av den aktuella lagstiftningen (t.ex. tidsfristerna för när målen i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse ska vara uppfyllda) och även vid behov inleda överträdelseförfaranden. Det ger råd till generaldirektoratet för regional- och stadspolitik när kvaliteten på förslag till operativa program undersöks. Det rådfrågas även när större projekt och sammanhållningsfondsprojekt bedöms.

b)Generaldirektoratet för regional- och stadspolitik ansvarar för EU-budgeten för regionalpolitik, inom vilken projekt som gäller avloppsvatten kan medfinansieras.

1Rådets direktiv 91/271/EG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (EGT L 135, 30.5.1991, s. 40).

2Markförorening kan leda till vattenförorening antingen genom att föroreningar läcker ut i grundvatten eller genom avrinning.

3Rådets direktiv 86/278/EEG av den 12 juni 1986 om skyddet för miljön, särskilt marken, när avloppsslam används i jordbruket (EGT L 181, 4.7.1986, s. 6).

4Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (EGT L 327, 22.12.2000, s. 1).

5När en medlemsstat har delar av olika avrinningsområden inom sitt territorium (t.ex. har Tjeckien delar av Donaus avrinningsområde samt delar av avrinningsområdena för floderna Oder och Elbe), ska förvaltningsplaner fastställas för varje del (avrinnings - distrikt).

6Europaparlamentets och rådets beslut nr 1386/2013/EU av den 20 november 2013 om ett allmänt miljöhandlingsprogram för unionen till 2020 Att leva gott inom planetens gränser (EUT L 354, 28.12.2013, s. 171).

7COM(2012) 673 final, 14.11.2012.

8Artikel 17.1 i fördraget om Europeiska unionen och artikel 317 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

9Från den 1 januari 2007 till den 25 juni 2010 var beloppet 25 miljoner euro för miljörelaterade projekt.

Revisionens omfattning och inriktning samt revisionsmetod

12

Genom revisionen bedömde vi om Europeiska regionala utvecklingsfondens/Sammanhållningsfondens anslag till rening av avloppsvatten är ändamålsenliga och hjälper medlemsstaterna att uppnå EU:s politiska mål när det gäller avloppsvatten. Vi avser att behandla problem kring genomförandet av ramdirektivet om vatten i Donaus avrinningsområde i andra rapporter.

13

Revisionen inriktades på fyra medlemsstater i Donaus avrinningsområde som täcker in den övre, mellersta och nedre delen av avrinningsområdet: Tjeckien, Ungern, Rumänien och Slovakien¹⁰.

14

Vi försökte besvara fyra frågor:

a)Höll medlemsstaterna tidsfristerna för efterlevnad av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse?

b)Utnyttjade medlemsstaterna de tillgängliga medlen under programperioden 2007–2013 på lämpligt sätt?

c)Fungerade de EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse ändamålsenligt?

d)Är de EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse finansiellt hållbara?

15

EU:s totala bidrag till avloppsreningsprojekt i de fyra medlemsstaterna var 2,1 miljarder euro för programperioden 2000–2006¹¹ och 5,8 miljarder euro¹² för programperioden 2007–2013.

16

Revisionen byggde på en bedömning av

a)de senaste uppgifterna om: andelen anslutna per tätort, reningsverkens reningseffektivitet och antalet tätorter som ännu inte uppfyllde kraven i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse,

b)de resultat som uppnåtts vid 28 anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Eftersom anläggningarna skulle vara i drift hade de flesta projekten i urvalet fått EU-finansiering under programperioden 2000–2006. I bilaga II finns en förteckning över de reningsverk som granskades och som alla hade en kapacitet på över 2 000 personekvivalenter (pe).

17

Bevis inhämtades med hjälp av granskning och analys av dokument (t.ex. nationella strategier, genomföranderapporter, rättsakter, statistik och resultatuppgifter från anläggningsoperatörer), intervjuer med tjänstemän vid kommissionen och i medlemsstaterna och med företrädare för ägarna och operatörerna av reningsverken. Vi besökte 14 av de 28 reningsverken i urvalet mellan mars 2013 och januari 2014 och detaljgranskade dokumentation om de 14 anläggningar vi inte besökte. De bedömningskriterier som användes vid revisionen förklaras närmare i de olika avsnitten av rapporten.

10En del av Tjeckien, en stor del av Slovakien och hela Rumänien och Ungern ligger i Donaus avrinningsområde.

11I de besökta medlemsstaterna finansierades projekt genom Ispa från 2000 till anslutningsdatum och därefter från Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden.

12Uppgifter per den 31 december 2013 (baserade på årliga genomföranderapporter).

Iakttagelser

Efterlevnad av tidsfristerna i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

18

Enligt direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

—måste alla tätorter med mer än 2 000 pe ha ledningsnät eller, om det inte är motiverat att anlägga ett sådant, individuella system eller andra lämpliga system¹³ som medför ett motsvarande skydd för miljön (artikel 3 i direktivet),

—måste avloppsvattnet i alla tätorter med mer än 2 000 pe undergå sekundär rening så att utflödet från reningsverken kan respektera koncentrationsgränserna för biokemisk syreförbrukning (BOD₅), kemisk syreförbrukning (COD) och totalt suspenderat material (TSS) (artikel 4),

—måste avloppsvattnet i alla tätorter med mer än 10 000 pe i känsliga områden¹⁴ undergå mer långtgående rening så att utflödet från reningsverken kan respektera koncentrationsgränserna för totalkväve¹⁵ (Ntot) och totalfosfor (Ptot) (artikel 5),

—måste lämplig rening garanteras i alla tätorter med mindre än 2 000 pe där det finns ledningsnät vid utsläpp i sötvatten eller flodmynningar (artikel 7).

19

Datumen då de ovan nämnda kraven skulle vara uppfyllda var olika för de fyra medlemsstater som besöktes (se bilaga III). Om en medlemsstat inte följer EU-lagstiftningen har kommissionen befogenhet att inleda ett överträdelseförfarande och i sista hand hänskjuta ärendet till EG-domstolen.

20

Vi granskade huruvida

—de mellanliggande och/eller slutliga tidsfristerna respekterades när det gällde tätorter med mer än 2 000 pe,

—det fanns information om huruvida lämplig rening var garanterad när det gällde tätorter med mindre än 2 000 pe där det finns ledningsnät,

—kommissionen vidtog några åtgärder vid fall av bristande efterlevnad av tidsfristerna i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse.

Medlemsstaterna höll i allmänhet tidsfristerna i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse när det gällde insamlingen av avloppsvatten men inte när det gällde rening

Tre av de fyra medlemsstaterna höll sina tidsfrister för insamling av avloppsvatten

21

När det gällde insamling av avloppsvatten (artikel 3 i direktivet) visade vår analys av uppgifter som medlemsstaterna lämnat till kommissionen¹⁶ att av de fyra besökta medlemsstaterna låg endast Rumänien något efter tidsplanen i slutet av 2012 i förhållande till landets mellanliggande tidsfrister (se tabell 1).

22

Vi noterar dock att det av medlemsstaternas uppgifter inte går att utläsa om de individuella system som samlar in delar av belastningen ger ett liknande skydd för miljön som ledningsnät. För vissa tätorter är den belastning som går till individuella system hög, i vissa fall upp till 100 % av tätortens belastning. I mitten av 2014 begärde kommissionen närmare information från Tjeckien, Ungern och Slovakien om hur de nationella myndigheterna säkerställer att individuella system ger ett liknande skydd för miljön.

Tabell 1

Efterlevnad av direktivets tidsfrister för insamling av avloppsvatten (per den 31 december 2012)

Medlemsstat
Krav
Resultat:
procentandel av tätorter¹ med ledningsnät,
inklusive den belastning² som samlas in genom individuella system

Tjeckien
100 % av tätorterna senast 2010
100 %;
7 % av avloppsvattenmängden samlas in genom individuella system.

Ungern
154 tätorter:
(31 % av det totala antalet) senast 2010
100 %;
14 % av avloppsvattenmängden samlas in genom individuella system.

Rumänien
61 % av belastningen skulle samlas in senast 2010
Endast sex tätorter uppfyller kraven helt. De mellanliggande tidsfristerna gäller dock avloppsvattenmängden: i slutet av 2012 samlades i realiteten 60,2 % in.
1 % av belastningen samlas in genom individuella system.

Slovakien
291 tätorter:
(82 % av det totala antalet) senast 2010
100 %;
13 % av avloppsvattenmängden samlas in genom individuella system och 0,4 % samlas inte in på något sätt.

¹Kommissionen anser att en tätort uppfyller kraven om den belastning som samlas in genom ledningsnät uppgår till minst 98 % av den totala belastning som tätorten genererar och om den belastning som inte samlas in inte är större än 2 000 pe.

²Belastningen är det organiskt nedbrytbara materialet från en tätort uttryckt i pe.

Källa: Kommissionens analys av uppgifter från medlemsstaterna.

23

Vidare innebär inte alltid det faktum att det finns ledningsnät att alla hushåll som skulle kunna vara anslutna faktiskt är det. Till exempel kan hushåll föredra att fortsätta med individuella system av kostnadsskäl. För att hushållen garanterat ska ansluta sig till avloppsnätet har alla de fyra besökta medlemsstaterna lagstadgade krav och i några fall utdöms böter om man inte ansluter sig (se tabell 2). Tre av de fyra medlemsstaterna anger dock inga tidsfrister för anslutning eller så är kraven otydligt formulerade. Det kan göra det svårare att ändamålsenligt verkställa skyldigheten att ansluta sig till ett befintligt avloppsnät. Vid denna revision kontrollerades inte hur de nationella myndigheterna verkställde skyldigheterna.

Ingen av de fyra besökta medlemsstaterna höll tidsfristerna för rening av avloppsvatten

24

När det gällde renat avloppsvatten drar vi utifrån kommissionens analys av uppgifter från medlemsstaterna slutsatsen att alla de fyra besökta medlemsstaterna i olika utsträckning hade missat de tidsfrister som gällde efterlevnad¹⁷ av angivna koncentrationsgränser för vissa parametrar i slutet av 2012 (se tabell 3 för mellanliggande tidsfrister för Ungern, Rumänien och Slovakien och bilaga III för samtliga tidsfrister). Med tanke på att Slovakien och Rumänien var så sena med att hålla de mellanliggande tidsfristerna och att länderna måste hitta andra finansieringskällor (se punkterna 39 och 40) kommer det att bli mycket svårt för dem att hålla sina slutliga tidsfrister, som är 2015 respektive 2018.

Tabell 2

Nationell lagstiftning för att säkerställa anslutning till ett befintligt avloppsnät

Medlemsstat | Rättsliga bestämmelser
Tjeckien | Kommunerna kan göra det obligatoriskt att ansluta sig och ålägga böter om detta inte sker. Vid nybyggnation eller renovering måste avloppsvattnet renas eller tas om hand. Inga tidsfrister har angetts.
Ungern | Skyldighet att ansluta sig inom 90 dagar från det att det finns ett ledningsnät. Böter ska betalas (i form av skatt) om anslutning inte sker.
Rumänien | Skyldighet att ansluta byggnader där socioekonomisk verksamhet utförs. Reningsverksoperatörerna kan bötfällas om nya användare inte ansluts tillräckligt snabbt.
Slovakien | Ägare av fastigheter som genererar avloppsvatten är skyldiga att ansluta fastigheten om de inte har tillstånd att rena avloppsvattnet på annat sätt (men inga tidsfrister har angetts). Böter ska betalas om fastigheten inte ansluts.

Källa: Europeiska revisionsrättens analys av nationell lagstiftning.

Tabell 3

Efterlevnad av tidsfristerna i direktivet om rening av avloppsvatten (per den 31 december 2012)

Medlemsstat
Efterlevnad när det gäller sekundär rening (koncentrationsgränser för BOD₅, COD och TSS)
Efterlevnad när det gäller mer långtgående rening i känsliga områden (koncentrationsgränser för Ntot och Ptot)

Krav
Resultat
Krav
Resultat

Tjeckien
594 tätorter (senast 2010)
512 (86 %)
132 tätorter (senast 2010)
83 (63 %)

Ungern
154 tätorter (senast 2010)
130 (84 %)
6 tätorter (senast 2008)
5 (83 %)

Se punkterna 25 och 26.

Rumänien
Belastning (i pe)
10 829 595 (senast 2010)
12 953 045 (senast 2013)
Belastning (i pe)
8 184 225
(76 % (jämfört med 2010))
(63 % (jämfört med 2013))
Belastning (i pe)
7 688 721 (senast 2010)
9 196 314 (senast 2013)

1 530 828 (20 %)
(17 %)

Slovakien
258 tätorter (senast 2012)
236 (92 %)
81 tätorter (senast 2010)
41 (51 %)

Källa: Kommissionens analys av uppgifter från medlemsstaterna.

25

Enligt direktivet (artikel 5. 4) behöver dock inte kraven för enskilda reningsverk (avlägsnande av Ntot och Ptot) tillämpas i känsliga områden om det kan visas att den sammanlagda belastning som tillförs samtliga reningsverk (över 2 000 pe) i området reduceras med åtminstone 75 % för både Ntot och Ptot.

26

Enligt anslutningsfördraget ansågs endast en liten del av Ungern (sex tätorter) vara ett känsligt område där det skulle finnas mer långtgående rening senast 2008. Men till följd av en överenskommelse mellan Rumänien och Ungern informerade Ungern i mars 2009 kommissionen om att landet kommer att tillämpa bestämmelserna i artikel 5.4 i slutet av 2018 för den totala belastningen som kommer in till alla anläggningar (motsvarande 498 tätorter). Enligt de uppgifter som de ungerska myndigheterna lämnat till kommissionen hade halterna i den belastning som kommer in till reningsverk minskat med 73,1 % för Ntot och 74,4 % för Ptot i slutet av 2012 (i slutet av 2010 var motsvarande siffror 71,5 respektive 79,5 %).

Ändringar av antalet tätorter och belastningsuppgifter som medlemsstaterna rapporterar påverkar direktivets tillämplighet

27

Tätort definieras som ett område där befolkningen eller de ekonomiska aktiviteterna är så koncentrerade att utsläpp från tätbebyggelse kan samlas in och ledas till ett reningsverk eller ett utsläppsställe. Det är upp till medlemsstaterna att definiera tätorterna, framför allt vilka delar som ska tillhöra en tätort.

28

Direktivets krav på medlemsstaterna är striktare när det gäller tätorter med mer än 2 000 pe. Vår analys visade att antalet tätorter med mer än 2 000 pe och motsvarande belastning har förändrats väsentligt över tiden i Tjeckien, Ungern och Rumänien. Den största förändringen har skett i Rumänien (29 % minskning av antalet tätorter och 17 % minskning av belastningen) (se tabell 4). Om en tätort inte längre ligger över 2 000 pe innebär det att kraven på utflödet (dvs. koncentrationsgränser) inte längre ska följas (se punkt 18) och att direktivets tidsfrister därför inte längre ska tillämpas på tätorten.

29

Med tanke på det stora antalet tätorter i de 28 medlemsstaterna kan kommissionen inte följa varje enskilt fall för att vara säker på att de rapporterade ändringarna av antalet tätorter i medlemsstaterna är korrekta och leder till att direktivet tillämpas korrekt.

Tabell 4

Ändringar som rapporterats till kommissionen om antalet tätorter och belastning

Medlemsstat
Ändrat antal (över 2 000 pe)
Ändrad belastning (över 2 000 pe)
Kommentarer

Tjeckien
2008: 618
2012: 598
= 3 % minskning
2008: 8 429 183
2012: 7 590 604
= 10 % minskning
Främst tätorter vars storlek minskade till under 2 000 pe.

Ungern
2005: 404
2007: 497
2012: 498
= 23 % ökning sedan 2005, och samma antal sedan 2007
2005: 9 643 155
2007: 13 231 718
2012: 11 665 187
= 12 % minskning sedan 2007
De uppgifter som rapporterats till kommissionen stämmer inte överens med uppgifterna i det ungerska dekretet 173/2014 (VII. 18.) där 566 tätorter och en belastning på 10 767 713 pe anges.

Rumänien
2007: 2 620
2012: 1 852
= 29 % minskning
2007: 25 838 316
2012: 21 409 175
= 17 % minskning
Tätorter vars storlek minskade till under 2 000 pe och ändringar av tätorternas sammansättning.

Slovakien
Ingen ändring sedan 2005: 356
2005: 5 054 900
2008: 5 259 370
2012: 5 072 755
= 4 % minskning sedan 2008

Källa: Revisionsrättens analys av uppgifter som medlemsstaterna lämnat till kommissionen.

Kommissionen har endast ofullständiga uppgifter om situationen i tätorter med mindre än 2 000 pe

30

För att fastställa förvaltningsplaner för avrinningsdistrikt enligt ramdirektivet för vatten ska medlemsstaterna bedöma om de föroreningar som genereras av tätorter (även tätorter under 2 000 pe) har sådan inverkan på vattenförekomster att det kräver uppföljning (se punkt 6). Dessutom ska förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt innehålla åtgärder för att säkerställa genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. För tätorter med mindre än 2 000 pe kräver kommissionen utöver detta ingen annan särskild rapportering från medlemsstaterna enligt direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (dvs. om de tätbebyggelser som berörs och hur de följer artikel 7).

31

Vi konstaterade att kommissionen endast har ofullständiga uppgifter om situationen i tätorter med mindre än 2 000 pe. När det gäller Tjeckien, Ungern och Slovakien anger inte förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt hur många av dessa tätorter som påverkar vattenkvaliteten. Varken Tjeckien eller Ungern lämnade heller någon information om antalet tätorter som hade ledningsnät men saknade reningsverk. Under 2013, i samband med bedömningen av förvaltningsplaner för avrinningsdistrikt, begärde kommissionen särskilda uppgifter för Tjeckien och Slovakien. Detta visar att kommissionen får begära information om dessa tätorter. Men den information som togs emot och var tillgänglig om Tjeckien och Ungern gör inte att kommissionen kan kontrollera efterlevnaden av artikel 7 i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse.

Kommissionen följer upp fall av bristande efterlevnad i tre av de fyra medlemsstater som besöktes

32

Vartannat år ska medlemsstaterna rapportera till kommissionen om framstegen med genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. I juni 2014 skulle situationen i slutet av 2012 rapporteras (eller 2011 om det inte fanns senare uppgifter). Kommissionen offentliggör därefter en övergripande genomföranderapport: de två senaste rapporterna utarbetades inom 18 månader från medlemsstaternas sista inlämningsdatum¹⁸.

33

I juli 2014 begärde kommissionen information från Tjeckien och Slovakien och i oktober 2014 från Ungern baserat på de uppgifter som medlemsstaterna hade lämnat 2012. Den begärda informationen gällde bristande efterlevnad i slutet av 2010 (Tjeckien och Slovakien) eller 2009 (Ungern)¹⁹, men under tiden hade ytterligare tidsfrister passerats och mer uppdaterad information hade kommit in (se punkt 32). Vi anser därför att ändamålsenligheten i processen som den nu fungerar kan ifrågasättas. I mars 2015 höll kommissionen på att bedöma den information som lämnats som svar på begäran.

Användningen av tillgängliga EU-anslag under programperioden 2007–2013

34

Investeringar som gäller avloppsvatten medfinansieras i allmänhet av EU inom ramen för de operativa programmen 2007–2013, i synnerhet de övergripande miljöprogrammen. Var och en av de fyra medlemsstaterna har ett sådant övergripande operativt program. Tillsammans tillhandahöll de en total budget på 4,9 miljarder euro i EU-anslag till investeringar inom området avloppsvatten.

35

Vi undersökte

—utnyttjandegraden för de anslag som fanns tillgängliga för investeringar inom området avloppsvatten under de operativa programmen 2007–2013 i slutet av 2013,

—om de angivna output- och resultatindikatorernas mål hade uppnåtts i slutet av 2013.

Alla tillgängliga anslag inom de operativa programmen 2007–2013 utnyttjades inte

36

I alla fyra medlemsstaterna är de medel (EU-medel och nationella medel) som tillhandahålls inom ramen för operativa program (i synnerhet inom de övergripande miljöprogrammen) den största källan till finansiering av projekt som gäller avloppsvatten.

37

Det anses att medlemsstaten har gjort åtaganden för anslag inom ett operativt program när ett beslut om beviljande av stöd till ett visst projekt har fattats. Vi konstaterade att det i slutet av 2013 inte hade gjorts åtaganden för stora delar av de tillgängliga EU-medlen och nationella medlen för investeringar i rening av avloppsvatten i Tjeckien, Ungern och Slovakien (se tabell 5).

38

Vidare visar vår analys att nivån på betalningar till stödmottagare (ersättning för uppkomna kostnader) var låg, vilket tyder på att byggarbetena för många projekt inte var avslutade i slutet av 2013. EU-anslag som kommissionen har gjort åtaganden för men som medlemsstaterna inte har använt till betalningar inom två (och i vissa fall tre) år från det att åtagandet gjordes kommer dock inte längre att vara tillgängliga för användning²⁰.

Tabell 5

Utnyttjandet av anslag till investeringar i avloppsvatten inom operativa miljöprogram 2007–2013 (per den 31 december 2013)

Medlemsstat
Anslag för vilka det gjorts åtaganden (godkända projekt) i % av budgeten
Utbetalda medel
Risk för att anslag kommer att gå förlorade

i % av budgeten
i % av de anslag för vilka det gjorts åtaganden

Tjeckien
1 160 miljoner euro
60 % och
1 850 miljoner euro
95 %⁴
52 %
87 %
JA

(1 012 miljoner euro)

Ungern¹
382 miljarder forinter (eller 1 290 miljoner euro)
83 %
23 %
28 %
JA

(105 miljarder forinter (eller 354 miljoner euro)

Rumänien²
4 439 miljoner euro
141 %
30 %
21 %
JA

(954 miljoner euro)

Slovakien³
719 miljoner euro
86 %
40 %
46 %
JA

(332 miljoner euro)

1Uppgifterna för Ungern gäller maj 2013. Beloppen i forinter räknades om till euro med följande växelkurs: 1 euro = 296,11 forinter (maj 2013).

2Uppgifterna för Rumänien avser vattenförsörjning och avloppsvatten. Uppdelad information finns inte tillgänglig.

3Uppgifterna för Slovakien avser endast EU-medel, medan de för de övriga tre medlemsstaterna avser de sammanlagda offentliga medlen (dvs. EU-medel och nationella medel).

4Ett antal projekt hade godkänts för medfinansiering men bidragsöverenskommelsen hade inte undertecknats. Om man tar hänsyn till dessa hade åtaganden gjorts för 95 % av anslagen.

Källa: Revisionsrättens analys av de årliga genomföranderapporterna om de aktuella operativa programmen.

39

Det sista datum som stödberättigande utgifter kan deklareras till kommissionen för att motsvarande EU-bidrag ska betalas ut är den 31 december 2015. Med tanke på att genomförandet går så långsamt drar vi slutsatsen att flera projekt inte kommer att vara klara inom den tidsfristen och att det, från och med 2016, kommer att krävas ytterligare medel (nationella medel eller EU-medel) för att de ska kunna slutföras.

40

Det långsamma genomförandet innebär att det finns risk för att de tillgängliga EU-medlen inte kommer att ha utnyttjats helt vid utgången av 2015. Vi noterar att projekt som kan delas upp i separata arbetsmoment kan få anslag under programperioden 2014–2020 för de moment som kommer att genomföras under den tidsperioden. Vår övergripande slutsats är därför att anslagen inom programperioden 2014–2020 (både EU-medel och nationella medel) till investeringar inom området avloppsvatten i Ungerns fall riskerar att inte räcka till för att garantera att direktivet för tätorter över 2 000 pe genomförs, och att det för Rumänien och Slovakien är högst sannolikt att de inte gör det. Medlemsstaterna kommer därför att bli tvungna att hitta andra finansieringskällor.

41

Vår analys visade också att alla fyra medlemsstaterna använde lämpliga kriterier för att välja ut projekt för finansiering inom de operativa miljöprogrammen 2007–2013. Tätorterna avgjorde dock själva om och när de skulle lägga fram ett projekt eller inte. Därför är en av orsakerna till att några större tätorter (som måste ha mer långtgående rening) ännu inte efterlever direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse att de inte har lämnat in projektansökningar och alltså inte begärt finansiering.

Output- och resultatindikatorernas mål hade oftast inte uppnåtts i slutet av 2013

42

De operativa program för 2007–2013 som lagts fram av medlemsstaterna och godkänts av kommissionen innehåller output-, resultat- och effektindikatorer för att ändamålsenligheten och effektiviteten hos de medel som betalats ut under programmen ska kunna utvärderas.

43

Vi noterar att målen för de indikatorer som anges i de operativa miljöprogrammen inte är av den karaktären att det går att visa i vilken grad målen i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse uppnås.

44

Tidsfristen för att nå de mål som anges i de operativa programmen är 2015. Situationen i slutet av 2013 är en mellanliggande situation men den visar att många av målen då var långt ifrån uppfyllda (se tabell 6). Situationen kommer att förbättras under de återstående två åren eftersom många projekt ännu håller på att genomföras. Trots detta och med tanke på de stora skillnaderna mellan de uppsatta målen och genomförandet 2013 anser vi att vissa av målen var klart överoptimistiska (t.ex. indikator nr 2 för Tjeckien och indikator nr 1 för Rumänien).

Tabell 6

Måluppfyllelse per den 31 december 2013 inom de operativa miljöprogrammen 2007–2013

Medlemsstat
Indikatorer
Mål för 2015
Måluppfyllelse

Tjeckien
1. Längd på nya och förbättrade avloppsnät (km)
120
2 294
(> 100 %)

2. Antal nya, förbättrade och effektiviserade anläggningar
350
94
(27 %)

3. Antalet nya personer som har anslutits till avloppsnätet
741 000
459 266
(62 %)

Ungern
1. Antal hushåll som kan anslutas till avloppsnätet
400 000
141 689
(35 %)

2. Skapad vattenreningskapacitet (i pe)
3 550 000
195 124
(5 %)

3. Antal invånare som berörs av projekt för rening av avloppsvatten (i miljoner)
1.3
0,2
(15 %)

Rumänien
1. Antal nya och förbättrade anläggningar
170
25
(15 %)

2. Korrekt renat avloppsvatten (% av den totala avloppsvattenvolymen)
60
35
(58 %)

Slovakien
1. Antal nya och förbättrade anläggningar
64
30
(47 %)

2. Antal pe som är anslutna till det nya avloppsnätet
331 295
13 883
(4 %)

Källa: Revisionsrättens analys av de årliga genomföranderapporterna om de aktuella operativa programmen.

Ändamålsenligheten hos de EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

45

Vår bedömning omfattar 28 anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse och bygger på följande två aspekter:

a)Det resultat som uppnåtts när det gäller rening av avloppsvatten.

b)Hanteringen av det avloppsslam som produceras som ett resultat av att avloppsvattnet renas.

Resultat för anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

46

Anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse som tar emot avloppsvatten från hushåll och industrier måste respektera koncentrationsgränser för renat utsläpp som anges i deras utsläppstillstånd. Tillståndet fastställs på grundval av nationell lagstiftning, och anläggningsoperatörerna ska säkerställa efterlevnaden genom regelbundna kontroller som de själva utför. De tillåtna koncentrationsgränserna och övervakningsfrekvensen anges i direktivet (se punkt 18). Industrier ska också respektera koncentrationsgränser för det avloppsvatten som släpps ut i offentliga avloppsnät.

Bild 2 och 3 – Utsläpp av renat avloppsvatten (Ungern–Budapest; Tjeckien–Blansko).

Källa: Revisionsrätten.

47

Vi granskade om

—övervakningen av och kvaliteten på utsläpp från anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse uppfyllde kraven i direktivet och/eller de nationella utsläppstillstånden,

—avloppsnäten och/eller anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse hade klarat kraftiga regn på lämpligt sätt,

—anläggningsoperatörerna hade garantier för att koncentrationsgränserna respekterades av industrier som släppte ut avloppsvatten i ett offentligt avloppsnät,

—kapaciteten hos de granskade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse räckte för de faktiska behoven,

—driftskostnaderna för anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse var motiverade i förhållande till den rening som tillhandahölls och anläggningens storlek.

EU:s utsläppskrav respekterades av de anläggningar som skulle följa dem

48

Vår granskning av efterlevnaden av övervaknings- och utsläppskraven byggde på de laboratorieanalyser som utfördes av anläggningsoperatörerna (egenkontroller) under 2012. Granskningen visar att alla anläggningar utom en uppfyllde kraven i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse när det gällde provtagningsfrekvensen.

Bild 4 och 5 – Vattenprover och resultat (Tjeckien–Blansko; Ungern–Budapest).

Källa: Revisionsrätten.

49

Vi noterade att tre medlemsstater hade koncentrationsgränser som i vissa fall var striktare än dem som anges i direktivet (se tabell 7). När rapporten skrevs planerade kommissionen inte att föreslå en uppdatering av gränserna i direktivet.

50

Direktivets krav på utsläpp skulle tillämpas av 16 av de 28 anläggningar som granskades (57 %). I samtliga 16 fall uppfylldes kraven (se tabell 8). Dessutom respekterade 25 av de 28 anläggningarna (89 %) de gränsvärden som anges i deras nationella tillstånd.

Tabell 7

Nationell lagstiftning om koncentrationsgränser som går längre än kraven i direktivet

Medlemsstat
Striktare koncentrationsgränser

Tjeckien
BOD₅, COD och TSS: gränsvärdena är striktare och det finns även gränsvärden för anläggningar vars kapacitet understiger 2 000 pe
Gränsvärden för Ptot finns även för anläggningar med en kapacitet mellan 2 000 och 10 000 pe.

Ungern
BOD₅, COD, TSS: gränsvärden finns även för anläggningar vars kapacitet understiger 2 000 pe.

Rumänien
Inga gränsvärden går längre än kraven i direktivet.

Slovakien
BOD₅, COD, TSS: gränsvärden finns även för anläggningar vars kapacitet understiger 2 000 pe.

Källa: Europeiska revisionsrättens analys av nationell lagstiftning.

Tabell 8

Utsläpp som uppfyller kraven i direktivet och i tillstånd

Medlemsstat | Antal undersökta anläggningar | Direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse | Tillståndet respekteras
Respekteras | Ej tillämpligt
Tjeckien | 4 | 4 |  | 4
Ungern | 7 | 3 | 4 | 7
Rumänien | 12 | 4 | 8 | 9
Slovakien | 5 | 5 |  | 5
TOTALT | 28 | 16 | 12 | 25

Källa: Revisionsrättens analys.

51

För fyra anläggningar i Ungern och åtta anläggningar i Rumänien var inte alla krav i direktivet tillämpliga (i synnerhet de som gällde Ntot och Ptot) när rapporten skrevs:

—Ungern valde att fastställa procentuella minskningar av Ntot och Ptot för hela landet i stället för att tillämpa gränsvärden vid varje enskild anläggning (se punkt 26). Tre av de fyra berörda anläggningarna hade teknisk kapacitet att avlägsna näringsämnen (Ntot och Ptot) och därmed förbättra utsläppskvaliteten men var inte skyldiga att göra det enligt det nationella tillståndet.

—Rumäniens tidsfrist för att uppfylla kraven i direktivet för tätorter över 10 000 pe är slutet av 2015. Vid sju av dessa åtta anläggningar kommer det att krävas ytterligare arbete för att det ska bli möjligt att avlägsna näringsämnen.

Situationen när det gäller överbelastning kan inte bedömas eftersom det saknas kvantitativ information

52

Om kapaciteten hos ett avloppsnät och en reningsanläggning inte räcker till vid kraftiga regn kan s.k. överbelastning uppstå då inte endast regnvattnet utan även orenat avloppsvatten släpps ut direkt i en vattenförekomst, vilket inverkar negativt på vattenkvaliteten. Detta sker i synnerhet när avloppsnätet är byggt för kombinerad insamling, dvs. det samlar upp regnvattenöverskottet och även hushålls- och industrispillvatten (se figur 1). 20 av de 28 granskade anläggningarna (71 %) hade avloppsnät som till största delen eller helt var kombinerade. Vi medger att kommuner i vissa fall, av tekniska skäl kopplade till avloppsnätets struktur, inte kan anlägga ett separat nät (separering av avloppsvatten och regnvatten).

Figur 1

Illustration av överbelastning vid kraftigt regn

© Green Learning Station, Civic Garden Center of Greater Cincinnati, Diagram of Combined Sewer System (diagram över ett kombinerat avloppssystem).

53

Enligt direktivet skulle medlemsstaterna besluta om åtgärder för att begränsa vattenförorening på grund av överbelastning genom att t.ex. ange utspädningsgrader²¹, ett godtagbart antal överbelastningstillfällen per år eller kapacitet för flödet vid torr väderlek²². I allmänhet har de granskade reningsverken stormvattentankar vid anläggningen där det inkommande vatten som överstiger anläggningens kapacitet kan lagras tills stormperioden är över och vattnet kan renas i anläggningen. När det gäller överbelastningen vid stormperioder för de 28 anläggningarna fann vi att

—överbelastningens volym hade uppmätts av anläggningsoperatörerna och låg på en godtagbar nivå (mellan 1 och 5 % av det årliga inflödet av avloppsvatten) i åtta fall (29 %),

—det inte förekom överbelastning enligt anläggningsoperatörerna i 14 fall (50 %),

—det saknades uppgifter eftersom inga mätningar hade gjorts i sex fall (21 %).

54

Dessa siffror måste emellertid tolkas med försiktighet eftersom överbelastning även kan inträffa i avloppsnätet så att den mängd vatten som når reningsverket redan kan ha minskat. Det fanns ingen kvantifierad information om överbelastning i avloppsnät i någon av de fyra besökta medlemsstaterna.

55

Vi noterade också att det i Tjeckien, Ungern och Rumänien inte fanns lagstadgade krav på vare sig ett godtagbart antal och en godtagbar volym när det gällde överbelastning eller på en utspädningsgrad. Sådana krav finns i Slovakien och avgör vilken storlek överbelastningstankarna ska ha. Emellertid måste varken överbelastningens volym eller utspädningsgrad övervakas.

56

Kommissionen beslutade 2014 att inleda en studie av huruvida bestämmelserna i medlemsstaternas lagstiftning om överbelastning överensstämmer med EU:s krav i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse från 1991.

85 % av anläggningsoperatörerna kontrollerade på plats hur industrierna respekterade koncentrationsgränserna

57

Industrier kan släppa ut sitt avloppsvatten i ett offentligt avloppsnät så att det renas vid en anläggning för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Enligt direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse måste medlemsstaterna säkerställa att sådana utsläpp är föremål för förhandsreglering och/eller särskilda tillstånd.

58

För att reningsprocesserna inte ska hindras av vissa föroreningar och att utsläpp från anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse inte innehåller föroreningar som är skadliga för miljön måste industrier respektera koncentrationsgränser för ett antal föroreningar. När det gäller rättsliga bestämmelser varierar situationen i medlemsstaterna: Ungern och Rumänien har fastställt gränsvärden för ett antal parametrar och Tjeckien och Slovakien har endast fastställt vägledande gränsvärden för andra ämnen än dem som är särskilt farliga. Koncentrationsgränserna för dessa ämnen fastställs av den operatör som driver avloppsnätet/reningsverket i driftsbestämmelserna.

59

Förhållandet mellan operatören av ett avloppsnät och en viss industrianläggning regleras genom ett kontrakt som också kan ange koncentrationsgränser som är striktare än vad lagstiftningen kräver.

60

I Tjeckien, Ungern och Rumänien (se tabell 9) är industrier som släpper ut avloppsvatten i ett offentligt avloppsnät enligt lag skyldiga att göra egenkontroller av sina utsläpp. Resultaten överlämnas i allmänhet till operatören. I Rumänien finns inget rättsligt krav på att resultaten ska rapporteras²³ men anläggningsoperatörerna kan ha ett sådant krav i kontrakten.

61

Vi konstaterar att operatören av ett reningsverk kan bedöma tillförlitligheten hos de kontroller som utförs av industrier på två sätt (se tabell 9):

—Vattenproverna från industrier ska analyseras av godkända laboratorier: den nationella lagstiftningen innehöll inget sådant krav. Operatören kan dock införa ett sådant krav i kontraktet med industrianläggningen.

—Operatören gör kontroller på plats: lagstiftningen i Tjeckien, Rumänien och Slovakien innehöll ett sådant krav.

Tabell 9

Nationell lagstiftning om kontroller av industriellt avloppsvatten som släpps ut i ett avloppsnät

Medlemsstat
Krav på att industrier gör egenkontroller
Krav på att kontroller utförs av godkända laboratorier
Krav på att anläggningsoperatörer gör kontroller på plats vid industrianläggningar

Tjeckien
Ja
Nej
Ja
(frekvens inte fastställd)

Ungern
Ja
Nej (med undantag för vissa typer av anläggningar)
Nej

Rumänien
Ja
Nej
Ja
(frekvens inte fastställd)

Slovakien
Nej
Nej
Ja
(lägsta frekvens angiven)

Källa: Revisionsrättens analys av nationell lagstiftning.

62

Vår utvärdering av ett urval industrier per anläggning byggde på laboratorieanalyser som utförts av operatörerna själva och på de analyser som operatörerna fick från de industrier som gjorde utsläppen. Information om eventuella böter undersöktes också.

63

26 av de 28 anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse som vi granskade renade industriellt avloppsvatten. Vid 22 av de 26 reningsverken (85 %) gjorde operatörerna kontroller på plats. För tre av de fyra återstående anläggningarna hade operatörerna resultaten av de egenkontroller som utförts av dem som släpper ut industriellt avfall som också analyserats av godkända laboratorier.

64

Om en industri överskrider sina koncentrationsgränser bötfälls den av reningsverksoperatören: i Ungern och Rumänien anges bötesbeloppet (som varierar beroende på det förorenande ämnet) i den nationella lagstiftningen medan bötesbeloppet om koncentrationsgränserna överskrids i Tjeckien och Slovakien anges i kontraktet mellan operatören och industrin. I Ungern och Rumänien är bötesbeloppet kopplat till den mängd föroreningar²⁴ som släpps ut mellan två mätningar (under ett år) medan det i Tjeckien och Slovakien i allmänhet beräknas på den mängd föroreningar som släpps ut på mätdagen²⁵. Vi anser att det belopp som ska betalas i sådana fall sannolikt är lågt och den avskräckande effekten därmed begränsad.

Omkring en tredjedel av de granskade reningsverken är överdimensionerade

65

Vi bedömde kapacitetsutnyttjandet uttryckt i pe (dvs. kapaciteten att rena en viss föroreningsbelastning)²⁶ och konstaterade att man vid nio av de 28 kontrollerade anläggningarna (32 %) utnyttjar mindre än 50 % av kapaciteten (se figur 2). Ytterligare nio anläggningar (32 %) utnyttjar mellan 51 och 60 % av sin kapacitet. Detta är särskilt ett problem i Rumänien där åtta av tolv anläggningar utnyttjar mindre än 50 % av kapaciteten. Det är inte effektivt att använda knappa ekonomiska resurser till att investera i anläggningar med stor överskottskapacitet, oavsett om medlen kommer från EU eller från medlemsstaten.

66

Vår utvärdering av en annan indikator bekräftar denna bedömning: när det gäller den hydrauliska kapaciteten (dvs. inflödet uttryckt i liter per sekund och/eller kubikmeter per timme) utnyttjar 16 av de granskade 28 anläggningarna (57 %) mindre än 60 % av sin kapacitet. Bedömningen baserades på en jämförelse mellan vattentillrinningen (m³) och anläggningens genomsnittliga kapacitet (i torrt väder)²⁷.

Figur 2

Kapacitetsutnyttjandet uttryckt i pe

Källa: Revisionsrättens analys.

67

Vidare konstaterade vi att för 22 av de 28 anläggningarna (79 %) är andelen klart vatten (dvs. regn- och grundvatten) av det totala inflödet över 30 % (mellan 32 och 85 %). Detta ökar utnyttjandet av den hydrauliska kapaciteten; klart vatten ingår i inflödet men behöver inte renas. I denna fråga

—är vi medvetna om att en viss mängd regnvatten kan ledas till reningsverken eftersom det inte alltid går att ersätta kombinerade avloppsnät med separata nät (se punkt 52),

—konstaterar vi att grundvatteninfiltrationen kan minskas om näten renoveras genom att ledningar och inspektionsbrunnar tätas. Om man tog hänsyn till sådana bygg- och anläggningsarbeten när anläggningarna utformas skulle den hydrauliska kapaciteten kunna minskas, i vissa fall betydligt (se ruta 2).

Bild 6 – Del av infrastruktur som sällan används (Rumänien–Galati).

Källa: Revisionsrätten.

Ruta 2

Exempel på att en stor andel grundvatten behandlas i ett reningsverk

För en anläggning i Rumänien ligger det hydrauliska kapacitetsutnyttjandet mellan 60 och 85 %. Emellertid är cirka hälften av det vatten som kommer till anläggningen grundvatten som inte behöver renas. Om avloppsnätet vore mera vattentätt skulle mindre grundvatten komma in i avloppsnätet och det hydrauliska kapacitetsutnyttjandet skulle sjunka till omkring 40 %. Som jämförelse kan nämnas att grundvatteninfiltrationen för några anläggningar i urvalet endast var 10 till 20 % av det totala inflödet.

68

Även om de flesta anläggningar planerar för en framtida ökning av antalet anslutna personer är de nya anslutningarna få till antalet och de kommer därför inte att ändra den procentuella andelen för utnyttjad kapacitet i någon större utsträckning. Vidare kan den industriella verksamheten visserligen komma att öka igen på lång sikt men nya industrier förväntas vara utrustade med egna system för rening av avloppsvatten.

Vissa driftskostnader kan minskas

69

Driftskostnader²⁸ kan vara en indikator på de medfinansierade tillgångarnas operativa effektivitet och spelar en roll när vattenavgifter ska fastställas. Vi jämförde därför kostnaderna 2012 på grundval av de bokföringsuppgifter som erhållits för de 28 granskade anläggningarna.

70

Driftskostnaderna påverkas av den typ av rening som tillhandahålls (mer långtgående rening kostar mer) och anläggningens storlek. Jämförelsen visar dock att det finns stora skillnader mellan anläggningarna (se figur 3).

Figur 3

Driftskostnader (i euro/pe) per anläggning

Anm.: Två anläggningar togs inte med eftersom de hade komponenter som snedvrider jämförelsen.

Anläggningar som gjorde mer långtgående rening men inte respekterade de koncentrationsgränser som anges i direktivet ingår i kategorin ”Sekundär rening”.

Källa: Revisionsrättens analys.

71

Vi konstaterar att driftskostnaderna kan sänkas för flera av de granskade anläggningarna, vilket illustreras av följande exempel:

—När det gäller kostnaderna för transport och bortskaffande av avloppsslam finns det betydande prisskillnader mellan de 28 granskade anläggningarna. I nio fall översteg kostnaden 100 euro per ton för torrsubstans och i sex fall låg kostnaden mellan 50 och 100 euro per ton. Priset på denna kostnadskomponent spelar en viktig roll eftersom dess andel av den totala kostnaden för att driva anläggningen kan vara betydande (i genomsnitt omkring 10 % men i extrema fall upp till 30 eller 50 %).

—Energikostnaden utgör i genomsnitt omkring 30 % av den totala kostnaden för de 28 granskade anläggningarna. Hälften av reningsverken använde avloppsslam för att producera energi, i allmänhet genom anaerob nedbrytning. Deras energikostnader låg oftast under genomsnittet på 30 % av de totala kostnaderna.

—I detta sammanhang var Europeiska miljöbyråns slutsats i en rapport från 2014²⁹ att användningen av indikatorer för att mäta de europeiska vattenföretagens resultat betydligt skulle förbättra förståelsen av de aktuella utmaningarna när det gäller resurseffektivitet. En jämförelse av sådana indikatorer skulle på ett användbart sätt kunna ligga till grund för en riktmärkning.

Användning av det slam som produceras av anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

72

Reningen av avloppsvatten leder till att det produceras avloppsslam. Avloppsslam är att betrakta som avfall enligt avfallsdirektivet³⁰. Enligt detta direktiv är återanvändning, materialåtervinning och återvinning av avfall att föredra framför bortskaffande av avfall genom deponering, förbränning eller permanent förvaring³¹. EU uppmuntrar användningen av avloppsslam som gödselmedel i jordbruket.

Bild 7 – Producerat avloppsslam (Tjeckien–Blansko).

Källa: Revisionsrätten.

73

Vi granskade om

—avloppsslam återanvändes i stället för att bortskaffas,

—koncentrationsgränserna för vissa parametrar för avloppsslam, framför allt tungmetaller, hade respekterats av operatörerna av anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse,

—våra tidigare rekommendationer på detta område hade genomförts av kommissionen.

Avloppsslam återanvänds i stället för att bortskaffas i tre av de fyra medlemsstaterna

74

Vår utvärdering av de 28 reningsverken omfattade 2012 års slamproduktion³² och byggde på en genomgång av avtalen mellan anläggningsoperatörerna och avfallshanteringsföretag och relevanta bokföringsuppgifter. Granskningen omfattade inte besök på de företag som tog hand om slammet för att säkerställa att företagen hanterade det korrekt.

75

Vi konstaterade att anläggningarna i Tjeckien, Ungern och Slovakien i allmänhet hade avtal med ett eller flera avfallshanteringsföretag som antingen hanterade slammet själva eller flyttade det till andra användare. Enligt avtalen använde avfallshanteringsföretagen främst slammet för framställning av kompost, rekultivering eller produktion av biogas.

76

I Rumänien deponeras och/eller förvaras allt slam eller delar av slammet vid elva av de tolv granskade anläggningarna på själva anläggningen. Att förvara slam på anläggningen är inte hållbart på lång sikt.

77

Enligt Rumäniens nationella strategi för avfallshantering (2003–2013) ska 50 % av slammet användas i jordbruket eller brännas senast 2020. En ny strategi för hantering av avloppsslam lades fram av de rumänska myndigheterna i februari 2012 men hade ännu inte godkänts när granskningen gjordes.

78

Medlemsstaterna lämnade uppgifter per den 31 december 2012 till kommissionen om användningen av avloppsslam. Uppgifterna bekräftar att återanvändning är det alternativ som föredras i tre av de fyra medlemsstater som besöktes (se figur 4).

Figur 4

Användningen av avloppsslam per den 31 december 2012 uttryckt i procent av den totala mängden producerat slam

Anm.: I Tjeckien användes under 2012 ca 32 % av slammet för att framställa kompost (kategori: återanvändning: annan). I Slovakien användes under 2012 63 % av slammet för att framställa kompost (kategori: återanvändning: jord och jordbruk). För Rumänien inbegriper kategorin ”deponi: annan” tillfällig lagring på anläggningen.

Källa: Revisionsrättens analys av uppgifter som medlemsstaterna lämnat till kommissionen.

Tillämpliga koncentrationsgränser respekterades oftast

79

Enligt direktivet om avloppsslam som handlar om användningen av avloppsslam i jordbruket ska operatörerna av reningsverk övervaka ³³ avloppsslammets innehåll för att säkerställa att koncentrationsgränserna följs, i synnerhet när det gäller tungmetaller.

80

Nationell lagstiftning kan dessutom gå längre än direktivet om avloppsslam och ha fler parametrar och striktare gränser och ange koncentrationsgränser för annan användning än på jordbruksmark. Vår analys av nationell lagstiftning visar följande:

—När avloppsslam används i jordbruket var gränserna i den nationella lagstiftningen i alla fyra medlemsstaterna striktare för många parametrar än i direktivet om avloppsslam. Alla fyra medlemsstaterna anger också gränser för ytterligare parametrar som t.ex. arsenik.

—När avloppsslam används som ingångsmaterial för att producera kompost har Tjeckien och Slovakien gränser för ingångsmaterialet i form av en teknisk norm.

—Vid deponering anger rådets förordning³⁴ från 2002 de gränsvärden för utlakning som godtas för deponier. Vi noterar att annat biologiskt nedbrytbart avfall än kommunalt avfall och vätska och avfall som ger ifrån sig vätska (alltså även avloppslam) enligt Tjeckiens lagstiftning inte får läggas i deponi³⁵. Deponering är tillåten i Ungern, Rumänien och Slovakien.

81

Eftersom avloppsslam kan användas som ingångsmaterial för kompostproduktion analyserade vi även den gällande lagstiftningen för kompostanvändning och noterade att situationen i medlemsstaterna varierar eftersom det för närvarande inte har fastställts några koncentrationsgränser på EU-nivå (se tabell 10).

Tabell 10

Lagstiftning om koncentrationsgränser för kompost

Tjeckien
Ungern
Rumänien
Slovakien

Ja

— kompost på jordbruksmark

— kompost som används för rekultivering

— kompost som saluförs som gödselmedel

Ja

— kompost som saluförs som gödselmedel

Inga regler för rekultivering eller användning på annan mark än jordbruksmark
Ingen
Ja

— kompost som saluförs som gödselmedel

Inga regler för rekultivering eller användning på annan mark än jordbruksmark

Källa: Revisionsrättens analys av nationell lagstiftning.

82

Vår granskning av de 28 reningsanläggningarnas efterlevnad av koncentrationsgränser byggde på de laboratorieanalyser som utfördes av anläggningsoperatörerna under 2012. Den visar att när det fanns gränser (se punkt 80) följdes de av alla anläggningar i Tjeckien, Ungern och Slovakien. I Rumänien följdes gränserna av en av tre anläggningar (33 %) där avloppsslam användes på jordbruksmark. För de två andra anläggningarna omfattade analyserna inte alla parametrar. Vidare respekterade inte sex av de sju anläggningar (86 %) som skickade avloppsslam till deponier gränsen för torrhalt. Dessutom omfattade tre av de sju anläggningarnas (43 %) analyser inte alla parametrar.

83

Det faktum att det saknas gränser för avloppsslam och kompost vid viss typ av användning (rekultivering och annan mark än jordbruksmark) kan utgöra ett hot för markens kvalitet och följaktligen för vattenkvaliteten genom avrinning och dränering. Att det inte finns EU-kriterier för kompost som saluförs som gödselmedel innebär också att samma miljöskydd inte kan garanteras i hela EU. I en studie som gjorts på uppdrag av kommissionen sägs också att den låga kvaliteten på kompost i några länder har identifierats som det största hindret för en ytterligare utveckling av marknaden³⁶.

Bild 8 – Laboratorieutrustning för tester vid en reningsanläggning (Ungern–Szeged).

Källa: Revisionsrätten.

Direktivet om avloppsslam uppdateras först när kommissionen har ändrat förordningen om gödselmedel

84

Vi rekommenderade i särskild rapport nr 3/2009³⁷ att kommissionen bör överväga om det är dags att göra en översyn av direktivet om avloppsslam. Kommissionen har gjort en heltäckande utvärdering³⁸ av flera avfallsflödesdirektiv, däribland direktivet om avloppsslam, för att fastställa om den rättsliga ramen är lämplig för sitt syfte. Slutsatsen i utvärderingen 2014 var att det är tveksamt om direktivet om avloppsslam är relevant i sin nuvarande form. De standarder och krav som fastställs i direktivet har inte ändrats eller uppdaterats på närmare 30 år. Det sägs vidare att eventuella framtida beslut om ändring av direktivet bör skjutas upp till dess att en ändrad förordning om gödselmedel har antagits³⁹.

85

Slutsatsen i en efterhandsutvärdering 2010⁴⁰ av hur den gällande förordningen om gödselmedel fungerar var att förordningen bör utvidgas till att omfatta inte bara oorganiska gödselmedel utan även organiska gödselmedel och jordförbättringsmedel. Det föreslogs även att det införs övre gränser för förorenande ämnen i gödselmedel. Under 2015 funderar kommissionen över om man ska föreslå en ändrad gödselmedelförordning.

86

Kommissionens gemensamma forskningscentrum presenterade 2012 resultatet av en bred genomgång i hela EU av förekomsten av och nivåerna på utvalda beståndsdelar i avloppsslam. Enligt rapporten finns det inga vetenskapliga bevis för att införa nya gränsvärden för klassiska organiska föroreningar eller nya föroreningar med undantag för perfluorerade alkylsyror⁴¹.

87

Andra uppsatser och studier⁴² pekar på de potentiella riskerna med mikroplast. Mikroplast kan till viss del avlägsnas i reningsverk och de borttagna delarna hamnar då i avloppsslammet. När avloppsslam sprids ut på marken kan mikroplast hamna i vattenmiljön via avrinning.

88

När det gäller kompost rekommenderade vi i särskild rapport nr 20/2012⁴³ att kommissionen tillsammans med medlemsstaterna utarbetar kvalitetsnormer för kompost för att gynna framväxandet av en marknad för kompost. Kommissionens gemensamma forskningscentrum offentliggjorde i början av 2014 ett tekniskt förslag om kriterier för när avfall upphör att vara avfall⁴⁴ avseende biologiskt nedbrytbart avfall som är föremål för biologisk rening. I studien föreslogs dock att avloppsslam ska undantas som kompost- och rötrestmaterial. Det återstår att se om och hur förslaget om ändring av förordningen om gödselmedel kommer att innebära att man inför de föreslagna kriterierna och en mekanism för att gradvis ta med kategorier som inte omfattas av det tekniska förslaget såsom avloppsslam.

Finansiell hållbarhet för de EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

89

För att vattentjänster ska bli finansiellt hållbara måste kostnaderna täckas. Finansiell hållbarhet garanteras när inkomsterna från tillhandahållandet av tjänsten räcker för att täcka drifts- och underhållskostnader och även kapitalkostnader så att investeringar kan förnyas. Enligt ramdirektivet om vatten (artikel 9) ska medlemsstaterna senast 2010 se till att de olika vattenanvändningsverksamheterna adekvat bidrar till kostnadstäckningen för vattentjänster. Genom prissättningen på avloppsvatten (tariffer) bidrar de som utnyttjar avloppsvattentjänsterna till kostnadstäckningen. Principen om att förorenaren betalar⁴⁵ innebär dessutom att förorenare (i detta fall de som släpper ut avloppsvatten, t.ex. hushåll och industrier) ansvarar för de föroreningar som de orsakar och därför ska bära kostnaden för att minska föroreningarna (i detta fall genom rening av avloppsvattnet).

90

Eftersom vatten inte är en kommersiell produkt som alla andra beräknas avgifterna på grundval av prissättningsmekanismer som i allmänhet fastställs i nationell lagstiftning.

91

När medlemsstaterna fastställer avloppsvattenavgifter kan de beakta sociala, miljömässiga och ekonomiska effekter⁴⁶ för att försöka se till att kostnaden för vattentjänster blir rimlig. I kommissionens riktlinjer⁴⁷ anges 4 % av hushållsinkomsten som en allmänt accepterad nivå på rimlig kostnad, dvs. den sammanlagda vattenkostnaden (dricksvatten och avloppsvatten) kan motsvara 4 % av hushållsinkomsten.

92

För programperioderna 2000–2006 och 2007–2013 angav kommissionens vägledning⁴⁸ att vattenavgifterna skulle täcka minst drifts- och underhållskostnaderna liksom en stor del av tillgångarnas avskrivningskostnader. Avskrivning kan sägas representera den framtida kostnaden för att förnya infrastrukturen.

93

För programperioden 2014–2020 blev det obligatoriskt att följa principen om kostnadstäckning genom att ett förhandsvillkor måste uppfyllas. För att operativa program ska godkännas för programperioden 2014–2020 måste det därför finnas ”ett lämpligt bidrag från de olika vattenanvändningarna till kostnadstäckning för vattentjänster […]”. Det är dock upp till medlemsstaterna att definiera vad som är ”ett lämpligt bidrag”.

94

Vi granskade om

—avloppsvattenavgiften täckte avskrivning och drifts- och underhållskostnader för tillgångarna,

—avloppsvattenavgiften kunde höjas när täckningen av drifts- och underhållskostnader var otillräcklig,

—ägarna av infrastrukturen hade ackumulerat tillräckliga finansiella reserver för att kunna ersätta/förnya infrastrukturen när dess ekonomiska livstid var över.

Användarnas avloppsvattenavgifter möjliggjorde full kostnadstäckning i endast 11 % av fallen

95

Vi analyserade hur 2012 års avloppsvattenavgifter hade fastställts för de 28 reningsverk som granskades. Avgifternas olika kostnadskomponenter jämfördes med de finansiella uppgifterna från anläggningsoperatörerna och infrastrukturägarna. Vi fann endast tre fall av full kostnadstäckning (11 %). Övriga 89 % av fallen hade endast delvis kostnadstäckning.

96

Vi noterar att tre medlemsstater har särskilda lagar som begränsar kostnadstäckningen:

—I Tjeckien⁴⁹ och Slovakien⁵⁰ dras avskrivningskostnaden helt eller delvis bort för den del av tillgångarna som finansieras av bidrag (EU-bidrag och nationella bidrag).

—I Ungern infördes krav på sänkning av vattenavgifterna 2013⁵¹ och Slovakien har begränsningar som gäller höjning av avgifterna⁵².

97

Mot denna bakgrund anser vi också att det kan finnas en risk för att anläggningsoperatörer inte utför nödvändigt underhåll för att de vill bevara den kortsiktiga lönsamheten. Det skulle kunna minska reningsverkens operativa hållbarhet. Det ingick inte i vår revision att bedöma om underhållskostnaderna 2012 motsvarade de verkliga underhållsbehoven.

98

Ytterligare en komponent som kan påverka fastställandet av avgiften är hur man fastställer EU:s bidrag till ett infrastrukturprojekt. Ett EU-bidrag är bara motiverat om de inkomster som projektet genererar inte räcker för att täcka investeringskostnader och operativa kostnader. Finansieringsunderskottet (dvs. skillnaden mellan diskonterade investeringskostnader och diskonterade nettoinkomster), som ska beräknas med hjälp av en kostnadsnyttoanalys, kan finansieras med offentliga medel (däribland EU-bidrag). Metoden motverkar tillämpningen av principen om kostnadstäckning eftersom den innebär att högre inkomster från avloppsvattenverksamheten (dvs. ju högre avgifterna är) leder till att de bidrag som investeraren kan förvänta sig att få blir lägre.

99

I motsats till tidigare programperioder måste inte de som ansöker om EU-bidrag för programperioden 2014–2020⁵³ göra en kostnadsnyttoanalys av sitt projekt för att bedöma finansieringsunderskottet. De kan i stället tillämpa en inkomstprocentsats enligt en schablonsats som fastställs till 25 % i förordningen⁵⁴. Finansieringsunderskottet blir då 75 % oavsett vilka inkomster projektet genererar. Om den genererade inkomsten täcker mer än 25 % av kostnaderna kommer med andra ord bidraget inte att minska i motsvarande grad.

Avloppsvattenavgifterna låg under den överkomlighetsgräns som kommissionen nämnt i 92 % av fallen med endast delvis kostnadstäckning

100

De genomsnittliga avloppsvattenavgifterna i de fyra besökta medlemsstaterna anges i figur 5.

101

I 23 av de 25 fall (92 %) där full kostnadstäckning inte nåddes låg de totala avgifterna som användarna betalade för dricks- och avloppsvattentjänster under den överkomlighetgräns på 4 % av hushållsinkomsten som kommissionen har nämnt. I sju av dessa fall (30 %) låg avloppsvattenavgiften under det nationella genomsnittet för avloppsvattenavgifter.

Figur 5

Genomsnittliga avloppsvattenavgifter 2012

Anm.: Avgifterna räknades om till euro med följande växelkurser: 1 euro = 291,86 ungerska forinter, 25 tjeckiska kronor och 4,45 rumänska leu.

Källa: Uppgifter från de nationella statistikkontoren i Tjeckien och Ungern, vattenforskningsinstitutet i Slovakien och rumänska myndigheter.

De finansiella reserverna räcker inte för att garantera att infrastrukturen förnyas

102

Generellt ansvarar ägaren av infrastruktur för att den förnyas⁵⁵. Vid tolv av de 28 reningsverk som granskades (43 %) byggde ägarna upp reserver⁵⁶ för att finansiera förnyelse. Situationen varierade (se tabell 11) beroende på vilken organisatorisk struktur som valts för förvaltningen av avloppsvattentjänster. När ägaren är en kommun och det inte finns ett rättsligt krav på att förvaltningen av vattenrelaterad infrastruktur ska redovisas separat blir det så att inkomster och utgifter för den verksamheten blandas med inkomster och utgifter för kommunens övriga verksamheter.

103

För de granskade anläggningarna, även de som hade byggt upp reserver eller där medlen redovisades separat, kommer reserverna inte att räcka för att garantera att infrastrukturen förnyas i framtiden på grund av den avgiftspolitik som tillämpas (se punkterna 95 och 96).

104

När det gäller driftsbolagens finansiella situation tillåter lagstiftningen om fastställande av vattenavgifter (Ungern har ingen sådan lagstiftning) att bolagen gör en vinst⁵⁷, vilket är en förutsättning för att bygga upp reserver. För 26 av driftsbolagen (93 %) är hela eller majoriteten av kapitalet offentligägt, i allmänhet av samma kommuner som äger infrastrukturen.

105

I praktiskt taget alla fall kunde driftsbolagen, som ofta även förvaltar dricksvattenanläggningar och mer än ett reningsverk, bygga upp vissa finansiella reserver. Dessa medel skulle kunna bidra till att finansiera förnyandet av infrastrukturen om driftsbolagens ägare inte använder dem för andra behov än vattenförvaltning. Faktum är att nio av de 28 driftsbolagen (32 %) betalade ut utdelning under perioden 2010–2012.

Tabell 11

Situationen när det gäller de finansiella reserver som byggts upp av infrastrukturägarna

Ägaren är en kommun (eller en grupp av kommuner)
Ägaren är ett bolag som har inrättats av kommunen (eller av en grupp av kommuner)

Bolaget sköter inte driften av anläggningen
Bolaget sköter också driften av anläggningen

19 fall (68 %)
4 fall (14 %)
5 fall (18 %)

Reserver har byggts upp
16 % Ja
84 % Inte specificerat eller nej
Ja
Ja
(se punkt 105)

Tillräckliga reserver
Nej
Nej
Nej

13Exempelvis kan en kloakbrunn anses vara ett individuellt system.

14Områden som definierats som sådana på grundval av kriterierna i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (se ordlistan).

15Med totalkväve menas summan av totalt Kjeldahlkväve (organiskt N + NH₃), nitratkväve (NO₃) och nitritkväve (NO₂).

16Uppgifter som lämnades 2014 om situationen vid referensdatumet den 31 december 2012 för Tjeckien, Rumänien och Slovakien och den 31 december 2011 för Ungern.

17Kontrollen av rättslig efterlevnad är hierarkiskt uppbyggd. Det innebär att bristande efterlevnad av kraven på insamling (artikel 3 i direktivet) leder till bristande efterlevnad av skyldigheten att tillhandahålla rening (artikel 4 och, när den är tillämplig, artikel 5) även om kvaliteten på avloppsvattnet uppfyller direktivets krav. På samma sätt anses en tätort som inte uppfyller kvalitetsnormerna för sekundär rening uppfylla artikel 5 (mer långtgående rening).

18Senast offentliggjorda rapport: Sjunde rapporten om genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, COM(2013) 574 final, 7.8.2013.

19Rumänien hade ännu inte nått fram till någon av sina mellanliggande tidsfrister vid referensdatumet den 31 december 2012 och efterlevnaden skulle alltså ännu inte bedömas. Men enligt situationen den 31 december 2021 (se tabell 3) höll Rumänien inte sin första tidsfrist 2010.

20Artikel 93 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006 av den 11 juli 2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1260/1999 (EUT L 210, 31.7.2006, s. 25).

21Förhållandet mellan kvantiteten avloppsvatten och kvantiteten regnvatten.

22Det flöde som en anläggning ska kunna rena under en period med torrt väder, dvs. när det inte regnar.

23Med undantag för laboratorier och enheter inom det medicinska och veterinära området.

24Dvs. den kvantitet som släppts ut utöver den godkända kvantiteten (volymen multiplicerad med en koncentration uttryckt i t.ex. mg/l).

25Kontrakten anger i regel en standardperiod (från fem till 30 dagar beroende på kontraktet) när den exakta tidsperiod under vilken gränsvärdena överskreds inte kan anges.

26Jämförelse mellan den föroreningsbelastning (uttryckt i pe) som faktiskt renas under ett år och den föroreningsbelastning som en anläggning har kapacitet att rena (se bilaga II, kolumnen ”Planerad kapacitet i pe”).

27Eftersom tillrinningen kan innehålla avloppsvatten men även klart vatten (dvs. regn- och grundvatten som inte behöver renas) tog vi hänsyn till andelen klart vatten när vi utvärderade kapacitetsutnyttjandet.

28Summan av följande kostnader: arbetskostnad, kostnad för material (inklusive kostnader för kemikalier), energikostnad, kostnad för transport och bortskaffande av slam och övriga kostnader. I kategorin ”övriga kostnader” beaktades endast de underhållskostnader och kostnader för laboratorieanalys som lagts ut på entreprenad. Avskrivningskostnad togs till exempel inte med.

29Teknisk rapport nr 5/2014 Performance of water utilities beyond compliance (vattenföretagens resultat utöver efterlevnad).

30Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/98/EG av den 19 november 2008 om avfall och om upphävande av vissa direktiv (EUT L 312, 22.11.2008, s. 3).

31Avfallshierarkin infördes genom artikel 4 i direktiv 2008/98/EG.

32Det slam som producerades av de reningsverk som undersöktes i de fyra medlemsstaterna motsvarar följande andelar av den totala slamproduktionen: 0,78 % i Tjeckien, 45 % i Ungern, 52 % i Rumänien och 10 % i Slovakien.

33I artikel 9 och bilaga II i direktiv 86/287/EEG specificeras de parametrar, koncentrationsgränser och antalet prover per år som ska genomgå laboratorieanalyser.

34Rådets beslut 2003/33/EG av den 19 december 2002 om kriterier och förfaranden för mottagning av avfall vid avfallsdeponier i enlighet med artikel 16 i och bilaga II till direktiv 1999/31/EG (EGT L 11, 16.1.2003, s. 27).

35Vyhláška 294/2005 Sb (Dekret 294/2005 Sb).

36Assessment of feasibility of setting bio-waste recycling targets in the EU, including subsidiarity aspects (bedömning av om det är möjligt att fastställa mål för återvinning av biologiskt avfall, med subsidiaritetsaspekter), slutrapport daterad den 31 mars 2011, producerad inom ramkontrakt ENV.G.4/FRA/2008/0112 av vito vision on technology tillsammans med Bio Intelligence Service och ARCADIS.

37Särskild rapport nr 3/2009 Ändamålsenligheten i strukturåtgärdsutgifterna för rening av avloppsvatten avseende programperioderna 1994–1999 och 2000–2006 (http://eca.europa.eu).

38SWD(2014) 209 final, 2.7.2014 Ex-post evaluation of five Waste Stream Directives (efterhandsutvärdering av fem avfallsflödesdirektiv).

39Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2003/2003 av den 13 oktober 2003 om gödselmedel (EUT L 304, 21.11.2003, s. 1).

40Slutrapporten Evaluation of Regulation (EC) 2003/2003 relating to fertilisers (utvärdering av förordning (EG) 2003/2003 om gödselmedel) som utarbetades för kommissionen av Centre for Strategy and Evaluation Services i november 2010.

41Giftiga syntetiska kemikalier.

42Se till exempel: 1) pilotstudie utförd av Alfred-Wegenerinstitutet, pressmeddelande från den 30 oktober 2014 (www.awi.de) och 2) uppsats om potentiella risker med mikroplast i färskvattenmiljön som publicerades den 29 september 2013 på www.stowa.nl (Stichting Toegepast Onderzoek Waterbeheer).

43Särskild rapport nr 20/2012 Är strukturåtgärdsfinansieringen av infrastrukturprojekt för kommunal avfallshantering ändamålsenlig när det gäller att hjälpa medlemsstaterna att uppfylla EU:s avfallspolitiska mål? http://eca.europa.eu.

44Kriterier som visst specifikt avfall måste uppfylla för att inte längre klassificeras som avfall.

45Artikel 191.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (konsoliderad version).

46Artikel 9 i ramdirektivet för vatten.

47The new programming period 2007–2013: Guidance on the methodology for carrying out cost-benefit analyses (den nya programperioden 2007–2013: vägledning om metoden för att göra kostnadsnyttoanalyser), arbetsdokument nr 4, 8/2006.

48The new programming period 2000-2006: Technical paper 1 – Application of the polluter pays principle - Differentiating the rates of Community assistance for Structural Funds, Cohesion Fund and ISPA infrastructure operations’ (6.12.99) (den nya programperioden 2000–2006: tekniskt dokument 1 – Tillämpning av principen förorenaren betalar – Differentiering av gemenskapens stödinsatser för infrastrukturverksamheter som finansieras genom strukturfonderna, Sammanhållningsfonden och Ispa). För programperioden 2007–2013, se föregående fotnot.

49För EU-finansierade projekt ska avloppsvattenavgiften höjas tills hela avskrivningen är garanterad genom att man tar hänsyn till överkomlighetsgränsen (som fastställts till 2 % av hushållsinkomsten).

50Avskrivningen av den del av tillgångarna som förvärvats med bidrag före 2011 ingår inte i avgiftsberäkningen. Som en följd av ett dekret från 2011 kan man dock ta hänsyn till avskrivningar av alla tillgångar som förvärvats från och med 2011 med högst 2 % (vilket motsvarar en livslängd på 50 år). I själva verket godkände kommissionen inte ”större projekt” under programperioden 2007–2013 förrän 2011 års dekret hade godkänts eftersom den ansåg att hållbarhet inte garanterades med den tidigare lagstiftningen.

51I Ungern fastställde kommunerna själva avloppsvattenavgifterna fram till 2011. Ändrad lagstiftning specificerade att avgifterna för 2012 bara fick höjas med högst 4,2 % jämfört med avgifterna för 2011. Avgifterna för 2013 (första halvåret) skulle vara samma som avgifterna 2012 och avgifterna för andra halvåret 2013 och 2014 fick inte vara högre än 90 % av avgifterna 2012.

52Avgiften för 2014 kommer att fortsätta gälla för 2015 och 2016 om inte en prisjustering begärs och motiveras av väsentligt ändrade ekonomiska parametrar.

53Kravet gäller fortfarande för ”större projekt” som ska godkännas av kommissionen (se punkt 10). Under programperioden 2014–2020 gäller det projekt vars totala stödberättigande kostnad överstiger 50 miljoner euro.

54Artikel 61.3 och bilaga V i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden som omfattas av den gemensamma strategiska ramen, om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

55Om infrastrukturen ägs och drivs av olika enheter får operatören inkomsterna från det renade avloppsvattnet. Denna inkomst ska operatören använda för att täcka sina kostnader för drift och underhåll, och för att betala hyra till den som äger infrastrukturen. Den hyra som anges i hyresavtalet ska räcka för att täcka ägarens kostnader för avskrivningar och andra kostnader.

56Redovisas i balansräkningen under reserver eller balanserade vinstmedel.

57Tjeckien har en bestämmelse om att vinsten ska vara rimlig. För 2013 fanns det en lagstadgad formel för hur en rimlig vinst skulle beräknas. I Slovakien begränsas vinsten till ett visst belopp per m³.

Slutsatser och rekommendationer

106

Anslagen från Europeiska regionala utvecklingsfonden/Sammanhållningsfonden till anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse under programperioderna 2000–2006 och 2007–2013 har spelat en avgörande roll för medlemsstaternas framsteg när det gäller att uppfylla kraven i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Förseningar förekom dock i alla de fyra medlemsstater som behandlas i denna rapport och EU-anslagen utnyttjades långsamt. Vid nästan alla de medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse var reningen av avloppsvatten tillfredsställande men vi anser att närmare en tredjedel av anläggningarna är överdimensionerade. I de flesta medlemsstater som besöktes var de nationella utsläppskraven striktare än kraven i direktivet, vilket pekar på att direktivet kan behöva ses över. Vi fann även brister i förvaltningen av överbelastning och hanteringen av avloppsslam. Slutligen är avloppsvattenavgifterna i många fall för låga för att säkerställa den finansiella hållbarheten hos den medfinansierade infrastrukturen.

Efterlevnad av tidsfristerna i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

107

Alla fyra medlemsstaterna som behandlas i denna rapport har gjort stora framsteg när det gäller att uppfylla kraven i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, men det fanns förseningar inom specifika områden:

—Tidsfristerna för insamling av avloppsvatten i tätorter över 2 000 pe (där utsläppskrav ska tillämpas) hölls i alla de fyra granskade medlemsstaterna utom Rumänien som ligger något efter tidsplanen i förhållande till landets mellanliggande tidsfrister. Alla fyra medlemsstaterna har lagar med krav på hushåll att ansluta sig till befintliga avloppsnät. De berörda nationella myndigheterna har dock svårt att tillämpa kraven på ett ändamålsenligt sätt eftersom lagarna är vagt formulerade.

—Ingen av de besökta medlemsstaterna respekterade tidsfristerna för rening av avloppsvatten i tätorter över 2 000 pe. Vi konstaterade även att antalet sådana tätorter hade sjunkit betydligt i några av de granskade medlemsstaterna. Färre tätorter behövde därför uppfylla kraven i direktivet.

—När det gäller tätorter under 2 000 pe, som också får EU-anslag, har kommissionen endast ofullständig information eftersom det saknas särskild rapportering och medlemsstaternas information i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt inte är fullständig.

108

För närvarande håller kommissionen på att följa upp situationen när det gäller efterlevnad av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse i tre av de fyra medlemsstater som omfattas av denna rapport. Vår analys visar att denna process tar lång tid: medlemsstaterna har i allmänhet 18 månader (och i vissa fall 30 månader) på sig att rapportera uppgifter till kommissionen som sedan har ytterligare 18 månader på sig att avsluta sin analys och rapportera.

Rekommendation 1

Kommissionen bör

a)kräva att tätorter under 2 000 pe som har ledningsnät rapporterar huruvida avloppsvattnet renas på lämpligt sätt mot bakgrund av kraven i artikel 7 i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse och, om så inte är fallet, huruvida lämpliga åtgärder finns med i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt,

b)kontrollera medlemsstaternas rapportering om antalet tätorter över och under 2 000 pe när det har skett stora förändringar, särskilt mellan de olika kategorierna; kontrollen skulle kunna ingå i kommissionens uppföljning med medlemsstaterna,

c)uppmana medlemsstaterna att fastställa en tydlig rättslig skyldighet för hushåll att ansluta sig till befintliga avloppsnät; information om andelen anslutna hushåll bör ingå i den regelbundna rapporteringen,

d)förkorta den tid som behövs för att bedöma efterlevnaden av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse genom att kräva att medlemsstaterna rapporterar uppgifter inom sex månader (i enlighet med artikel 15 i direktivet) från det datum då kommissionen begär att få information om situationen när det gäller genomförande (referensdatum). Kommissionen bör även försöka förkorta sin egen rapporteringstid.

e)undersöka om det på liknande sätt finns utdragna rapporteringsperioder för andra direktiv på miljöområdet.

Användningen av tillgängliga EU-anslag under programperioden 2007–2013

109

Medlemsstaterna var mycket sena med att godkänna och genomföra EU-medfinansierade projekt för rening av avloppsvatten under programperioden 2007–2013. Det medför en risk för att de tillgängliga EU-medlen kan gå förlorade och skulle kunna innebära att medlemsstaterna måste tillhandahålla andra medel (nationella eller privata) för att ett antal projekt ska kunna slutföras.

110

Medlemsstaternas uppskattningar av de återstående finansieringsbehoven för att slutföra de projekt som krävs för att direktivet ska efterlevas överskrider i åtminstone två av de fyra medlemsstaterna de tillgängliga anslagen inom de operativa miljöprogrammen 2014–2020.

Rekommendation 2

Kommissionen bör

a)begära att medlemsstaterna tillhandahåller uppdaterad information om de belopp som de kommer att behöva för att kunna hålla tidsfristerna för genomförande i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse för tätorter över 2 000 pe och tätorter under 2 000 pe där det finns ledningsnät,

b)begära att medlemsstaterna ser till att de tätorter som inte efterlever direktivet genomför de projekt som krävs för att garantera efterlevnaden,

Ändamålsenligheten hos de EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Resultat för anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

111

Utflödet från alla anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse respekterade koncentrationsgränserna i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse för tätorter där det skulle tillämpas. I två medlemsstater hade antingen tidsfristen för tillämpning ännu inte gått ut eller så var gränsvärdena inte tillämpliga på enskilda anläggningar. 89 % av anläggningarna respekterande de gränser som anges i deras tillstånd. Vi noterade även att dessa gränser bygger på nationell lagstiftning och/eller anläggningstillstånd som i några fall är striktare än direktivet.

112

När det gäller överbelastning vid kraftigt regn som påverkar recipientens vattenkvalitet saknas det dock generellt information om parametrarna för kvantitet och vattenkvalitet. Vi noterar att kommissionen nyligen inledde en studie om detta.

113

I de flesta fall (89 %) kontrollerade anläggningsoperatörerna på urvalsbasis att koncentrationsgränserna för avloppsvatten från industrier respekterades. I Slovakien kompletterade dock inte anläggningsoperatörerna resultaten av sina kontroller (som kunde ske så sällan som en gång per år) med att begära att få resultaten av de egenkontroller som industrierna själva gjorde.

114

Omkring en tredjedel av de undersökta anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse är överdimensionerade och några av dem renar en för hög andel grundvatten. Det beror både på brister i anläggningarnas utformning (såsom orealistiska antaganden om hushållens och industrins behov av avloppsrening) och ändringar i befolkningen sedan arbetena hade inletts.

115

De stora variationerna när det gäller reningsanläggningarnas driftskostnader (i synnerhet när det gäller energiförbrukning och transport och deponering av avloppsslam) tyder på att dessa kostnader kan minskas.

Rekommendation 3

Kommissionen bör

a)bedöma om koncentrationsgränserna i direktivet är lämpliga mot bakgrund av de tekniska framsteg som skett sedan 1991 när direktivet om rening av avloppsvatten antogs,

b)bedöma om reglerna när det gäller antal och frekvens för de nationella miljöinspektionsorganens kontroller och de böter som ska betalas av industrier som inte respekterar koncentrationsgränserna är tillräckligt avskräckande i linje med kommissionens meddelande från 2012⁵⁸,

c)bedöma behovet av att göra det obligatoriskt för medlemsstaterna att mäta överbelastningar och anta regler för tillåtet antal och tillåten kvalitet på överbelastningar,

d)inte godkänna ”större projekt” och begära att medlemsstaterna inte godkänner projekt inom ett operativt program om inte storleken på reningsverket utformas med hänsyn till möjligheten att minska grundvatteninfiltrationen: kostnaden för att investera i tätning av avloppsnätet kan vara lägre än kostnaden för att investera i en reningsanläggning med högre kapacitet,

e)uppmana medlemsstaterna att undersöka och sprida information om möjligheterna att sänka kostnaderna genom att producera energi från avloppsslam eller använda avloppsslammet som värdefullt råmaterial för att återvinna fosfor; det kan även innebära att man ber reningsverksoperatörerna delta i riktmärkning för att identifiera anläggningar som kan höja kostnadseffektiviteten och de kostnadskomponenter som man bör inrikta sig på.

Användning av det slam som produceras av anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

116

I tre av de fyra medlemsstaterna är det vanligast att man återanvänder avloppsslam. I Rumänien deponeras dock större delen av avloppsslammet eller så behålls det vid anläggningen, vilket inte är hållbart i längden.

117

När slam används på jordbruksmark eller deponeras har det fastställts koncentrationsgränser på EU-nivå för vissa substanser, t.ex. tungmetaller. Vid denna typ av användning var medlemsstaternas övervakning i allmänhet lämplig, med vissa undantag i Rumänien. Situationen är annorlunda vid andra typer av användning (som när slam är ingångsmaterial för kompost eller används på annan mark än jordbruksmark). För detta har inga krav specificerats på EU-nivå för att skydda miljön. Vi noterar att även kommissionen anser att direktivet om avloppsslam är föråldrat i detta avseende men att den har för avsikt att först uppdatera förordningen om gödselmedel.

Rekommendation 4

Kommissionen bör

a)villkora slutbetalningar för ”större projekt” som godkänns inom ett operativt program till att det finns en lämplig lösning för återanvändning av avloppsslam och begära att medlemsstaterna gör på samma sätt när det gäller projekt som godkänns på deras nivå, det skulle man kunna göra i en särskild klausul i bidragsöverenskommelserna för programperioden 2014–2020,

b)utifrån en genomgång av om gränsvärdena för föroreningar och koncentrationer är lämpliga föreslå att direktivet om avloppsslam eller andra direktiv eller förordningar som rör avloppsvatten eller markkvalitet anpassas och begära att medlemsstaterna ser till att all återanvändning av slam noga övervakas avseende föroreningar.

Finansiell hållbarhet för de EU-medfinansierade anläggningarna för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

118

De avloppsvattenavgifter som togs ut av hushållen och industrin är vid 89 % av anläggningarna för låga för att man ska kunna förnya infrastrukturen när den förväntade ekonomiska livstiden går ut. I de flesta fall ligger avgifterna fortfarande långt under överkomlighetsgränsen på 4 % av hushållsinkomsterna. Situationen har delvis uppkommit på grund av nationell lagstiftning: i två medlemsstater kan man inte fullt ut ta hänsyn till avskrivningskostnaderna när avgifterna fastställs, och två medlemsstater har tak för årliga avgiftsökningar. När kostnaderna inte täcks fullt ut av dem som använder avloppsvattentjänsterna måste den del som inte täcks betalas av andra, vilka till största delen är allmänheten i form av betalda skatter. Dessutom kan anläggningsoperatörerna till följd av denna situation komma att skära ned på det löpande underhållet, vilket förkortar tillgångarnas ekonomiska livslängd och/eller försämrar kvaliteten på det renade vattnet.

119

I två tredjedelar av de fall som vi undersökte fanns det ingen information om huruvida infrastrukturägarna byggde upp tillräckliga finansiella reserver för att underhålla och så småningom förnya infrastrukturen för vatten och avloppsvatten. Detta beror på att tillgångarna inte delas upp när kommuner äger infrastruktur. Operatörerna av reningsanläggningar bygger upp vissa reserver med hjälp av ackumulerade vinster.

Rekommendation 5

Kommissionen bör

a)uppmana medlemsstaterna att tillämpa en ansvarsfull prissättningspolitik när det gäller avloppsvatten och att när det behövs anpassa lagstiftningen för prissättning av vatten så att avgifterna inte kan ligga under den allmänt accepterade överkomlighetsgränsen på 4 %,

b)uppmuntra medlemsstaterna att se till att offentliga ägare, som kommuner garanterar att det finns tillräckliga medel för underhåll och förnyelse av infrastruktur för vatten och avloppsvatten.

Denna rapport antogs av revisionsrättens avdelning II, med ledamoten Henri GRETHEN som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 10 juni 2015.

För revisionsrätten

Vítor Manuel da Silva Caldeira
ordförande

58COM/2012/095 final, Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska sociala kommitten samt Regionkommittén Större nytta av EU:s miljöåtgärder: att stärka förtroendet genom bättre kunskap och reaktionsförmåga.

Bilagor

Bilaga I

Omgivningen vid rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Källa: Europeiska revisionsrätten.

Bilaga II

Förteckning över granskade reningsverk

Medlemsstat
Plats
Planerad kapacitet i pe
Totala utgifter¹
(i euro)
Totalt EU-bidrag
(i euro)
Bidragsandel i % av de totala utgifterna

Tjeckien

Bludov
4 115
38 312 039,31
26 818 427,32
70 %

Zubri
47 000
43 395 472,68
29 508 921,03
68 %

Bzenec
22 607
27 294 593,37
17 732 842,00
65 %

Blansko
29 376
27 294 593,37
17 732 842,00
65 %

Ungern

Szeged
230 000
94 637 207,86
33 325 000,00
35 %

Zalaeger-Szeg
180 000
48 350 946,27
36 263 208,96
75 %

Györ
375 000
17 560 130,00
7 250 000,00
41 %

Dunakeszi
82 500
2 954 395,00²
(914 976 000 forinter)
1 942 002,00²
(601 438 000 forinter)
66 %

Budapest
1 600 000
438 526 042,48
278 661 500,00
64 %

Debrecen
675 000
87 304 362,28
50 636 530,12
58 %

Sopron
165 000
18 594 829,58
9 297 414,79
50 %

Rumänien

Braila
247 700
43 984 313,64
32 988 235,23
75 %

Bucharest Glina
1 654 110
105 765 515,60
68 747 585,14
65 %

Buzau
235 000
26 964 178,91
19 953 492,39
74 %

Constanta North
308 125
69 251 771,60
49 669 303,00
72 %

Craiova
385 000
71 894 883,75
52 783 500,00
73 %

Galati
360 000
72 053 837,40
42 000 000,00
58 %

Iasi
933 300
45 550 042,28
34 162 531,71
75 %

Oradea
250 000
18 570 208,73
12 999 145,77
70 %

Pitesti
320 000
46 879 803,82
31 312 500,00
67 %

Ramnicu Valcea
130 000
28 119 004,10
21 089 253,08
75 %

Satu Mare
180 000
31 789 308,31
22 570 408,90
71 %

Tmisoara
440 000
41 187 160,13
29 242 884,13
71 %

Slovakien

Trencin
30 000
7 935 751,09
3 967 875,55
50 %

Povazska Bystrica
45 000
12 299 508,09
6 149 754,04
50 %

Trnava
211 700
29 711 033,08
10 193 516,00
34 %

Vranov
34 900
51 823 026,31
34 020 640,00
66 %

Presov
91 275
65 699 239,14
40 566 608,00
62 %

1Några projekt innehöll flera delprojekt (t.ex. uppgradering av reningsverk på flera platser och byggande av avloppsnät på flera platser) och därför gäller den totala kostnaden projektet som helhet och inte bara det granskade reningsverket.

2Beloppet i forinter räknades om till euro med följande växelkurs: 1 euro = 309,7 forinter (genomsnitt för maj 2014).

Bilaga III

Tidsfrister för genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse

Medlemsstat
Mellanliggande måldatum att hålla
Slutlig tidsfrist för övergångsperioden

Tjeckien
1 maj 2004 – för 18 tätorter >10 000 pe
31 december 2006 – 36 tätorter
31 december 2010

Ungern
31 december 2008 – för tätorter i känsliga områden med >10 000 pe
31 december 2010 – för tätorter i normala områden med >15 000 pe
31 december 2015
31 december 2008 – för biologiskt nedbrytbart spillvatten från anläggningar inom de industrisektorer som anges i bilaga III i direktivet.

År 2009 åtog sig Ungern att uppfylla artikel 5.4 i direktivet senast 2018.

Rumänien
Ledningsnät
31 december 2010 – 61 % av belastningen i pe
31 december 2013 – 69 % av belastningen i pe
31 december 2015 – 80 % av belastningen i pe
31 december 2013 – alla tätorter > 10 000 pe
31 december 2018

Sekundär rening eller motsvarande (eller mer långtgående rening för känsliga områden)
31 december 2010 – 51 % av belastningen i pe
31 december 2013 – 61 % av belastningen i pe
31 december 2015 – 77 % av belastningen i pe
31 december 2015 – alla tätorter > 10 000 pe

Slovakien
31 december 2004 – för 83 % av den totala biologiskt nedbrytbara belastningen
31 december 2008 – för 91 % av den totala biologiskt nedbrytbara belastningen
31 december 2010 – alla tätorter > 10 000 pe
31 december 2012 – för 97 % av den totala biologiskt nedbrytbara belastningen
31 december 2015

Kommissionens svar

Sammanfattning

III

Kommissionen har i nuläget inte för avsikt att skärpa rapporteringskraven i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (direktiv 91/271/EEG, nedan kallat direktivet) när det gäller tätorter under 2 000 pe, eftersom det inte finns några krav gällande insamling och rening för dessa tätorter enligt artiklarna 3, 4 och 5 i direktivet. I ramdirektivet om vatten (direktiv 2000/60/EG) kräver kommissionen emellertid att medlemsstaterna tillhandahåller viss information, oavsett tätorternas storlek. Dessutom bör pilotprogrammet ”Strukturerade ramar för genomförande och information” (Structured Implementation and Information Framework, SIIF) förbättra rapporteringens kvalitet (se kommissionens svar på punkt 29).

Kommissionen erinrar om att den rättsliga ramen redan innehåller krav på att hushåll är anslutna till nät eller har individuella eller andra lämpliga system när det gäller tätorter över 2 000 pe.

IV

Huvudmålen för Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) och Sammanhållningsfonden för programperioden 2007-2013 är att minska skillnaderna i socioekonomisk utveckling mellan EU:s regioner, inte nödvändigtvis att bidra till att tidsfristerna som anges i direktivet hålls. Detta är i stället de berörda medlemsstaternas ansvar, oberoende av nivån på tilldelade medel. Därför kan det hända att bidragen från Eruf och Sammanhållningsfonden under perioden 2007-2013 inte är tillräckliga för att åtgärda alla behov på området avloppsinfrastruktur inom tidsfristerna i direktivet.

När det gäller behovet av att stämma av i vilken utsträckning direktivet har genomförts betonar kommissionen att sådan information tillhandahålls och uppdateras av medlemsstaterna vartannat år i händelse av ändringar, i enlighet med artikel 17 i direktivet.

V

När det gäller anläggningarnas storlek anser kommissionen att det är upp till medlemsstaterna att besluta om detta, med tanke på att direktivet inte innehåller några särskilda anvisningar på detta område (se kommissionens svar på punkt 65).

I allmänhet bestäms anläggningarnas storlek på grundval av ett flertal faktorer, inbegripet en säkerhetsmarginal för att alltid efterleva direktivet, hantering av säsongsbundna aktiviteter/variationer såsom turism, industriverksamhet eller kraftigt regn samt kapacitet för att hantera eventuella framtida anslutningar av nya samhällen, befolkningsökning osv.

Sedan 2007 kan medlemsstaterna genom Jaspers (gemensamt stöd till projekt i de europeiska regionerna) få hjälp att förbättra kvaliteten på större projektansökningar, inklusive deras tekniska aspekter, innan de lämnar in sin ansökan om bidrag från fonderna.

När det gäller överbelastning, se kommissionens svar på punkterna 54–56.

När det gäller bedömning av koncentrationsgränser, se kommissionens svar på punkt 49 och rekommendation 3 a.

VI

Kommissionen stöder revisionsrättens rekommendation.

VII

Kommissionen stöder denna rekommendation och anser att den delvis har genomförts eftersom medlemsstaterna måste ha en lämplig prispolitik när det gäller avloppsvatten enligt artikel 9.1 i ramdirektivet om vatten och förhandsvillkor 6.1 i bilaga XI till förordningen om gemensamma bestämmelser (förordning (EU) nr 1303/2013).

Kommissionen anser även att den nivå på 4 % som hushållen anses ha råd med ska ses som vägledande.

Kommissionen stöder emellertid inte den andra delen av denna rekommendation (dvs. att tillräckliga medel ska sättas undan för nödvändigt underhåll och nödvändig förnyelse), detta eftersom ansvaret för att se till att dessa medel sätts undan i brist på en särskild rättslig ram tillfaller avloppsinfrastrukturens ägare och/eller operatörer, och därmed medlemsstaterna själva.

Iakttagelser

22

Kommissionen håller för närvarande på att gå igenom de svar som den mottagit till följd av den formella begäran om information som den skickat ut till dessa länder. I detta sammanhang undersöker kommissionen om det är nödvändigt att göra en uppföljning för att kontrollera om individuella system ger ett liknande skydd för miljön.

23

Kommissionen noterar att denna iakttagelse vänder sig till de berörda medlemsstaterna. Anslutning av hushåll till offentliga avloppsnät regleras inte av direktivet. Det är upp till medlemsstaterna att genom sin nationella lagstiftning ansluta eller tillämpa individuella eller andra lämpliga system för att säkerställa efterlevnad av artikel 3 i direktivet.

26

Överenskommelsen mellan Ungern och Rumänien gjordes i enlighet med den möjlighet som ges i artikel 9 i direktivet.

Artikel 5.4 avser dessutom en sammanlagd minskning av fosfor och kväve för det avloppsvatten som tillförs samtliga reningsverk i området, även de som betjänar tätorter med över 10 000 pe.

28

Kommissionen noterar att minskningarna i den genererade belastningen på 10–15 % i medlemsstaterna kan anses godtagbara eftersom tätorter är ”levande” enheter i ständig förändring (t.ex. på grund av utflyttning eller nedläggning av fabriker). En jämn belastning (pe) över flera år kan däremot tyda på att uppgifterna inte uppdateras som sig bör. Minskningen av antalet tätorter är en logisk följd av den minskade belastningen och av tätorternas föränderliga karaktär. Det är viktigare att följa upp utvecklingen när det gäller antalet pe än ändringarna när det gäller antalet tätorter.

Belastningsminskningen i Rumänien uppträdde samtidigt med de första genomföranderesultaten (den åttonde rapporteringen) och kan i princip betraktas som icke godtagbar. Inom ramen för pilotprogrammet SIIF som startades 2013 kommer kommissionen att begära information från myndigheter om anledningarna till sådana omfattande förändringar (även sådana som påverkar antalet tätorter) och vidta lämpliga åtgärder på grundval av denna information (se kommissionens svar på punkt 29). Rumänien kommer att ingå i fas III som påbörjas 2015.

29

Kommissionen har lanserat pilotprogrammet SIIF för att förbättra organisationen och hanteringen av uppgifter/information på nationell nivå och informera beslutsfattare, berörda parter och allmänheten om hur lagstiftningen tillämpas i praktiken, i enlighet med bestämmelserna i direktiven om tillgång till information och Inspire (2003/4/EG och 2007/2/EG). Programmet ska främst hjälpa till att uppnå eller vidhålla efterlevnad genom att inrikta sig på att begära uppgifter och information från tätorter med bristande efterlevnad och utforma it-system som kopplar samman olika källor till information (gällande miljö, socioekonomiska faktorer, bidrag, rättsliga aspekter osv.). För närvarande deltar Cypern, Litauen och Slovenien i programmet, och det finns planer på att inkludera ytterligare fyra länder i programmet (bland annat Rumänien).

När det gäller de medlemsstater som omfattas av SIIF, och särskilt för Rumänien, har kommissionen för avsikt att följa upp utvecklingen vad gäller den belastning som genereras i tätorterna under de kommande åren, för att få en bättre förståelse för om ändringarna är berättigade eller inte.

30

Kommissionen påpekar att direktivet inte kräver rapportering från medlemsstaterna om tätorter under 2 000 pe. (Begäran om rapportering från kommissionen enligt artikel 15 i direktivet avser uppgifter om insamling och rening för tätorter över 2 000 pe.) Medlemsstaterna lämnar in ytterligare rapporter till kommissionen enligt artikel 16 i direktivet med allmän information om hanteringen av ”utsläppen av avloppsvatten från tätbebyggelse eller slam”.

Av proportionalitetsskäl, och för att inte öka rapporteringsbördan, kräver kommissionen inte rapportering för tätorter under 2 000 pe i någon av artiklarna 15, 16 och 17 i direktivet. Kommissionen efterfrågar inte heller information som inte är nödvändig för att kontrollera efterlevnaden av artiklarna 3, 4 och 5 i direktivet.

I ramdirektivet om vatten kräver kommissionen att medlemsstaterna tillhandahåller information om vattenförekomster som är föremål för betydande påverkan från avloppsvatten från tätbebyggelse (oavsett tätorternas storlek) och om åtgärder för att uppnå god status, inbegripet kvantitativa indikatorer för t.ex. minskning av utsläppta föroreningsmängder. Kommissionen kommer att förlita sig på bestämmelserna i ramdirektivet om vatten för kontroll av tätorter enligt artikel 7 i direktivet.

31

Kommissionens efterlevnadsstrategi enligt direktivet inriktas på de största utsläppen av föroreningar i vattenförekomster. På grund av detta kräver kommissionen inte att medlemsstaterna rapporterar om tätorter under 2 000 pe, eftersom det inte finns några krav på insamling och rening för dessa enligt artiklarna 3, 4 och 5 i direktivet. I ramdirektivet om vatten kräver kommissionen emellertid att medlemsstaterna tillhandahåller information om vattenförekomster som är föremål för betydande påverkan från avloppsvatten från tätbebyggelse (oavsett tätorternas storlek) och om de åtgärder som genomförs för att uppnå god status. Följaktligen kan medlemsstaterna besluta om ytterligare åtgärder för tätorter under 2 000 pe från fall till fall.

33

Kommissionen anser att effektiviteten i processen inte kan ifrågasättas: Via de särskilda begäranden till medlemsstaterna som gjordes 2014 som revisionsrätten hänvisar till har de nyaste tillgängliga uppgifterna för tidsfristerna 2009–2010 begärts från medlemsstaternas myndigheter. I praktiken innebär det att information om efterlevnad av de tidsfrister som gick ut 2009–2010 kommer att uppdateras av myndigheterna med nyare uppgifter (år för vilket uppgifter begärts: 2012 eller 2013). Utöver uppgifterna från den åttonde rapporteringen (referensåren 2011–2012) kommer kommissionen att ha möjlighet att bedöma efterlevnaden med de nya förfallna tidsfristerna. Dessa uppdateringar kommer att göra det möjligt för kommissionen att, om det anses lämpligt, inleda överträdelseförfaranden vid behov. Som revisionsrätten påpekar håller kommissionen för närvarande på att bedöma den information som inkommit från medlemsstaterna.

37

Kommissionen anser att åtagandegraden på programnivå för samtliga fyra berörda medlemsstater i slutet av 2013, som visas i tabell 5, är tillfredsställande.

38

Kommissionen medger att utnyttjandegraden i slutet av 2013 i samtliga berörda medlemsstater var relativt låg, vilket har lett till en risk för återtagande på programnivå (artikel 93 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006). Det bör emellertid understrykas att det finns objektiva skäl till detta, exempelvis ett behov av att stärka den tekniska, rättsliga och administrativa kapaciteten i de berörda medlemsstaterna. Kommissionen påpekar också att betalningarna för de flesta projekt brukar göras under de sista genomförandeåren (dvs. 2014 och 2015), eftersom tidsfristen för ansökan om stöd går ut i slutet av 2015.

39

Kommissionen är medveten om att ett antal projekt kanske inte kommer att kunna slutföras den 31 december 2015 och att de kan komma att delas in i två olika arbetsmoment (se även kommissionens svar på punkt 40 nedan). Därför inrättades en insatsgrupp för genomförande i slutet av 2014, som bland annat ska snabba på genomförandet i de fyra medlemsstaterna och ta itu med risken för återtagande.

40

Med tanke på att flera projekt kan komma att delas upp på två olika programperioder och för att underlätta för medlemsstaterna har kommissionen föreslagit en ändring av programmens avslutanderiktlinjer som antogs den 30 april 2015 (kommissionens beslut C(2015) 2771 om ändring av beslut C(2013) 1573). Huvudsyftet är att skapa större flexibilitet på vissa områden, inbegripet ett genomförande i faser av de oavslutade programmen från 2016 och framåt.

När det gäller Slovakien och Rumänien, och i mindre utsträckning även Ungern, är kommissionen fullt medveten om att det troligtvis inte kommer att bli möjligt att uppfylla alla behov på området avloppsvattenrening, trots de betydande anslagen för programperioden 2014–2020.

41

Kommissionen noterar att enligt artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006 av den 11 juli 2006 ska den del av Europeiska unionens budget som anslås till fonderna genomföras inom ramen för delad förvaltning mellan medlemsstaterna och kommissionen. Inom denna ram ska det slutliga urvalet av projekt göras av medlemsstaterna, som måste se till att de utvalda projekten är förenliga med de relevanta programdokument för 2007–2013 som antagits av kommissionen samt att de efterlever EU-lagstiftningen (t.ex. direktivet). Om inga projektansökningar har lämnats in/godkänts för vissa större tätorter menar kommissionen att det kan bero på att de inte har ansetts vara tillräckligt ”mogna” för att uppfylla urvalskriterierna (t.ex. vad gäller tekniska aspekter och hur redo de är för att genomföras).

43

I allmänhet fastställs grundläggande/gemensamma utfallsindikatorer samt programspecifika utfalls- och resultatindikatorer för alla program för perioden 2007–2013, och deras mål återspeglar vanligtvis den typ av åtgärder som tilldelats stöd (utfallsindikator) eller det förväntade resultatet för potentiella stödmottagare (resultatindikator).

44

Kommissionen instämmer i att det finns en risk för att vissa av indikatorernas mål inte hinner uppfyllas innan programmet avslutas (i slutet av 2015). Situationen när det gäller uppfyllande av målen ser emellertid olika ut i de olika medlemsstaterna, och de bör i alla händelser ses över då programmet avslutats eftersom de flesta projekt för rening av avloppsvatten inte påbörjades förrän 2014.

49

Kommissionen anser att det faktum att vissa medlemsstater tillämpar striktare koncentrationsgränser än de som anges i direktivet inte nödvändigtvis innebär att det finns ett behov av att se över de lagstadgade gränserna i direktivet. Det står medlemsstaterna fritt att tillämpa striktare krav än de som fastställs i direktivet. Dessutom måste medlemsstaterna också efterleva andra relevanta direktiv¹ på området vattenskydd/vattenkvalitet.

54

Kommissionen har uppmärksammat detta problem och har inlett en studie om överbelastning (se punkt 56) som ska möjliggöra insamling av mer detaljerad information om överbelastning på medlemsstatsnivå och därmed tillåta mer korrekta slutsatser om relaterade uppgifter.

Kommissionen har redan tagit itu med ett mycket stort föroreningsproblem orsakat av överbelastning i London och Whitburn och har i samband med detta inlett ett överträdelseförfarande inför Europeiska unionens domstol (mål C-301/10 av den 18 oktober 2012). Med tanke på att det inte finns några konkreta krav gällande överbelastning i direktivet, där det endast sägs att ”medlemsstaterna [ska] besluta om åtgärder för att begränsa… dagvattenbräddning” (bilaga 1 A), måste kommissionen först samla in bevis gällande de sorters åtgärder som används på medlemsstatsnivå, deras effektivitet och praktiska användning innan den kan ta itu med föroreningar från överbelastning på ett systematiskt sätt på EU-nivå.

Gemensamt svar från kommissionen på punkterna 55 och 56

Kommissionen anser att den studie som det hänvisas till i punkt 56 kommer att möjliggöra en mer djupgående bedömning av situationen i varje medlemsstat, vilket för närvarande inte är möjligt. På grundval av slutsatserna kan kommissionen besluta att undersöka de medlemsstater där den funnit att dålig hantering av överbelastning kan leda till problem med föroreningar orsakade av obehandlat avloppsvatten.

58

Kommissionen betonar att medlemsstaterna är skyldiga att se till att utsläpp från industrin till ledningsnät och anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse uppfyller kraven i artikel 11 och bilaga 1 C i direktivet, medan detaljerade bestämmelser om koncentrationsgränser regleras genom nationell lagstiftning.

64

Kommissionen betonar att det är upp till medlemsstaterna att besluta om hur de ska kontrollera utsläpp från industrier.

65

Direktivet innehåller inga bestämmelser om anläggningars storlek. I artikel 4 föreskrivs det endast att belastningen ska beräknas på grundval av den maximala genomsnittliga veckobelastning som tillförs reningsverket under ett år. Därför är det upp till medlemsstaterna att fatta beslut om anläggningarnas storlek.

Även om det är möjligt att projekten kan ha varit överdimensionerade då revisionen genomfördes, anser kommissionen att den slutgiltiga bedömningen av och beslutet om en anläggnings exakta utformning och storlek bör göras med hänsyn till de senaste standarderna och ett antal komplexa faktiska och hypotetiska parametrar.

I allmänhet bestäms anläggningarnas storlek på grundval av ett flertal faktorer, inbegripet en säkerhetsmarginal för att alltid efterleva direktivet, hantering av säsongsbundna aktiviteter/variationer såsom turism, industriverksamhet eller kraftigt regn samt kapacitet för att hantera eventuella framtida anslutningar av nya samhällen, befolkningsökning osv.

Sedan 2007 kan medlemsstaterna genom Jaspers (gemensamt stöd till projekt i de europeiska regionerna) få hjälp att förbättra kvaliteten på större projektansökningar, inklusive deras tekniska aspekter, innan de lämnar in sin ansökan om bidrag från fonderna.

67

Kostnaden för att minska klart vatten måste undersökas, med tanke på att en stor minskning skulle kunna bli mycket kostsam. När andelen klart vatten i inflödet är hög måste det undersökas hur den kan minskas på ett kostnadseffektivt sätt.

67 Andra strecksatsen

Kommissionen instämmer i att detta skulle kunna vara ett alternativ i de fall där det understöds av en lämplig kostnadsnyttoanalys som jämför den beräknade renoveringskostnaden med de förväntade fördelarna.

71 Första strecksatsen

Kommissionen anser att kostnaderna för hantering av avloppsslam beror dels på typen av behandling som väljs, dels på slutdestinationen för det slam som kommer från anläggningen.

71 Tredje strecksatsen

Kommissionen stöder användning av riktmärkning för att förbättra vattenföretagens miljöresultat. I sitt svar på det europeiska medborgarinitiativet Right2Water (COM(2014) 177 final) lovade kommissionen att undersöka idén om riktmärkning av vattenkvalitet och tjänster på detta område och den anordnade ett möte med flera berörda parter i september 2014. Inom denna dialog lades tonvikten vid en bred användning av begreppet ”riktmärkning”. Man bör göra en klar åtskillnad mellan ökad öppenhet som ett mål i samband med medborgarinitiativet och riktmärkning som ett verktyg för att stödja förvaltningen. I den senare meningen används riktmärkning för företag och riktmärkningsnätverk för att man ska kunna bedöma resultat genom att jämföra dem med liknande enheter, med användning av en stor mängd uppgifter och indikatorer. Kommissionens roll i denna process är emellertid begränsad till att underlätta dialogen om utbyte av bästa praxis.

76

Kommissionen håller med om principen att slam inte ska förvaras på själva anläggningen och snabbt ska transporteras till en slutdestination.

83

Kommissionen överväger en översyn av förordningen om gödselmedel (förordning (EG) nr 2003/2003). Ett av de alternativ som den överväger är att fastställa juridiskt bindande gränsvärden för tungmetaller och att eventuellt omfatta avloppsslam som uppfyller kriterierna för användning som gödselmedel i den ändrade förordningen om gödselmedel.

84

Kommissionen överväger inte för närvarande att föreslå en översyn av direktivet om avloppsslam. Den kommer att fatta ett beslut om en eventuell översyn av förordningen om gödselmedel innan den beslutar om en översyn av direktivet om avloppsslam.

87

Kommissionen instämmer i att allt fler studier visar att mikroplast påverkar områden med både söt- och saltvatten och att avloppsvatten kan vara en källa till utsläppen.

88

Kommissionen överväger om den ska föreslå en ändring av förordningen om gödselmedel under 2015 (se även punkterna 83 och 84).

95

Kommissionen påpekar att det i ramdirektivet om vatten (artikel 9) krävs att medlemsstaterna ska säkerställa att de olika vattenanvändningsverksamheterna ger ett tillräckligt bidrag till en kostnadstäckning för vattentjänster senast 2010.

97

Kommissionen anser också att det kan finnas en risk för att anläggningsoperatörer inte utför nödvändigt underhåll av lönsamhetsskäl. I brist på en särskild rättslig ram är det emellertid medlemsstaterna som ansvarar för operatörernas effektivitet.

98

Kommissionen anser att ett lämpligt avgiftssystem inte bara är viktigt i samband med Eruf-bidrag men också önskvärt för verksamhetens långsiktiga ekonomiska hållbarhet. Effekterna som kan motverka tillämpningen av principen om kostnadstäckning kommer att mildras avsevärt eftersom de potentiella stödmottagarna under programperioden 2014–2020 inte måste göra en kostnadsnyttoanalys för att fastställa finansieringsunderskottet utan i stället kan välja att tillämpa en inkomstprocentsats enligt en schablonsats på 25 %.

99

Om medlemsstaterna väljer att tillämpa en inkomstprocentsats enligt en schablonsats på 25 % i enlighet med artikel 61.3 a i förordning (EU) nr 1303/2013 måste kommissionen följa bestämmelserna inom denna rättsliga ram.

Gemensamt svar på punkterna 101–105

Se kommissionens svar på punkt 98.

Slutsatser och rekommendationer

106

Kommissionen anser att den låga utnyttjandegraden i slutet av 2013 exempelvis kan ha berott på ett behov av att stärka de fyra berörda medlemsstaternas tekniska, rättsliga och administrativa kapacitet samt det faktum att betalningarna för de flesta projekt brukar göras under de sista genomförandeåren (dvs. 2014 och 2015), eftersom tidsfristen för ansökan om stöd går ut i slutet av 2015.

Kommissionen instämmer i att ett lämpligt avgiftssystem inte bara är viktigt i samband med Eruf-bidrag men också önskvärt för den samfinansierade avloppsinfrastrukturens ekonomiska hållbarhet. Enligt förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 förväntas effekterna som motverkar tillämpningen av principen om kostnadstäckning mildras gradvis, eftersom medlemsstaterna måste uppfylla förhandsvillkor 6.1 gällande vatten genom att tillhandahålla bevis för att bestämmelserna om täckning av kostnaderna för vattentjänster i artikel 9 i ramdirektivet om vatten efterlevs när vatteninfrastruktur samfinansieras av fonderna.

Kommissionen noterar revisionsrättens slutsats att nästan en tredjedel av de undersökta anläggningarna är överdimensionerade. Se vidare kommissionens svar på punkt 65.

107 Andra strecksatsen

När det gäller minskningen av antalet tätorter anser kommissionen att det är viktigare att följa upp utvecklingen när det gäller antalet pe än ändringen i antalet tätorter. Kommissionen har för avsikt att följa upp situationen i Rumänien inom ramen för pilotprogrammet SIIF (se kommissionens svar på punkterna 28 och 29).

107 Tredje strecksatsen

Kommissionen anser att den samlar in den information som är nödvändig och ändamålsenlig enligt direktivet. Den får också begära ytterligare information för särskilda ändamål enligt ramdirektivet om vatten (se kommissionens svar på punkterna 30 och 31).

108

Kommissionen påpekar att processen tar såpass lång tid eftersom den berör ett så stort antal tätorter i hela EU. SIIF:s rapporteringsverktyg bör emellertid förbättra rapporteringsprocessen på nationell nivå.

Inom ramen för den åttonde rapporteringen enligt direktivet har kommissionen begärt dataset för 2011 och 2012.

Rekommendation 1 a)

Kommissionen stöder inte denna rekommendation.

Kommissionen har för närvarande inte för avsikt att skärpa direktivets rapporteringskrav för tätorter under 2 000 pe som har ledningsnät. I ramdirektivet om vatten kräver kommissionen emellertid att medlemsstaterna tillhandahåller information om vattenförekomster som är föremål för betydande påverkan från avloppsvatten från tätbebyggelse (oavsett tätorternas storlek) och om de åtgärder som vidtas för att uppnå god ekologisk och kemisk status.

Rekommendation 1 b)

Kommissionen stöder denna rekommendation. Kommissionen har för närvarande inte för avsikt att inrätta en systematisk kontroll av antalet tätorter under 2 000 pe via den regelbundna rapporteringen enligt artiklarna 15 och 17 i direktivet. Den kommer emellertid att följa upp fall där den har uppmärksammats på betydande förändringar eller där dessa har identifierats på annat sätt, såsom genom pilotprogrammet SIIF.

Rekommendation 1 c)

Kommissionen stöder denna rekommendation och anser att den redan genomförs när det gäller tätorter över 2 000 pe. I sådana tätorter måste det enligt direktivet finnas ledningsnät eller individuella eller andra lämpliga system.

Rekommendation 1 d)

Kommissionen stöder denna rekommendation.

Fördröjningen mellan det begärda referensåret och offentliggörandet av kommissionens rapport beror på många olika processfaktorer och rättsliga faktorer, både på medlemsstats- och kommissionsnivå (t.ex. medlemsstaternas interna processer, kvalitetskontroll av insamlade uppgifter, antal berörda tätorter och prioritering). Kommissionen anser att medlemsstaternas nuvarande rapporteringssystem inte tillåter kortare tidsfrister för rapporteringen, vilket i annat fall skulle vara önskvärt eftersom de nationella systemen förlänger kommissionens egen rapporteringstid. Kommissionen arbetar för att förbättra sin egen rapporteringstid och samla in nyare uppgifter från medlemsstaterna genom att utveckla ett pilotprojekt som omfattar vissa utvalda medlemsstater, närmare bestämt rapporteringsverktyget SIIF.

Rekommendation 1 e)

Kommissionen stöder denna rekommendation.

Oberoende av denna revision kommer kommissionen att genomföra en bred översyn av rapporteringskraven i EU:s miljölagstiftning inom ramen för agendan för bättre lagstiftning².

109

Kommissionen är också medveten om att det finns en risk för återtagande av medel på programnivå i enlighet med artikel 93 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006 när det gäller de fyra medlemsstater som granskats. Några av de huvudsakliga skälen till det försenade genomförandet behandlas i kommissionens svar på punkterna 38 och 106.

En insatsgrupp för genomförandet inrättades i slutet av 2014. Denna ska bland annat snabba på genomförandet i de fyra medlemsstaterna och ta itu med risken för återtagande.

För att garantera ett oproblematiskt slutförande av ett antal projekt har kommissionen också föreslagit en ändring av programmens avslutanderiktlinjer för att tillåta större flexibilitet på vissa områden, inbegripet ett genomförande i faser av de oavslutade programmen från 2016 och framåt (se även kommissionens svar på punkt 40).

110

Huvudmålen för Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) och Sammanhållningsfonden för programperioden 2007–2013 är att minska skillnaderna i den socioekonomiska utvecklingen mellan EU:s regioner, inte nödvändigtvis att bidra till att tidsfristerna som anges i direktivet hålls. Detta är i stället de berörda medlemsstaternas ansvar och är oberoende av nivån på tilldelade medel. Därför kan det hända att bidragen från Eruf och Sammanhållningsfonden under perioden 2007–2013 inte är tillräckliga för att åtgärda alla behov på området avloppsinfrastruktur inom de tidsfrister som anges i direktivet.

Rekommendation 2 a)

Kommissionen stöder delvis denna rekommendation.

När det gäller tätorter över 2 000 pe är den redan genomförd, eftersom ett sådant krav redan finns i artikel 17 i direktivet. Artikel 17 har som syfte att inrätta rapportering som gör det möjligt att stämma av i vilken utsträckning direktivet har genomförts. Denna information tillhandahålls och uppdateras av medlemsstaterna vartannat år i händelse av förändringar, i enlighet med artikel 17 i direktivet. Dessutom kan medlemsstaterna med hjälp av den nya rapporteringsmallen (som antogs via beslut nr 431/2014/EU av den 26 juni 2014) rapportera om genomförandet av program, inbegripet information om planerade investeringar, relaterad användning av medel och tidsfrister för varje inrapporterat projekt. Ett av målen med pilotprogrammet SIIF är att göra denna information tillgänglig för allmänheten.

När det gäller tätorter under 2 000 pe anser kommissionen att ett sådant krav skulle innebära en oskälig ökning av rapporteringsbördan och i slutändan riskera att leda till oriktigheter i de uppgifter som medlemsstaterna rapporterar in. Dessutom innehåller direktivet inga rapporteringskrav för dessa tätorter.

Rekommendation 2 b)

Kommissionen stöder denna rekommendation.

Programmen för perioden 2014–2020 inriktas främst på tätorter över 2 000 pe. Detta är också syftet med rapporteringskraven i artikel 17 i direktivet (se även svaret på led a ovan).

111

Kommissionen anser att det är upp till medlemsstaterna att fatta beslut om anläggningstillstånd.

114

Direktivet reglerar inte anläggningarnas storlek, med undantag för det generella kravet i artikel 4. Det är också viktigt att notera att denna typ av infrastruktur har en lång livstid och att vilken storlek som är den rätta inte bara kan bedömas utifrån ett kortsiktigt perspektiv. I allmänhet bestäms anläggningarnas storlek på grundval av ett flertal faktorer såsom en säkerhetsmarginal för att efterleva direktivet på lång sikt, hantering av säsongsbundna aktiviteter/variationer såsom turism, kraftiga inflöden på grund av regn samt kapacitet för eventuella framtida anslutningar på grund av befolkningsökning (se även kommissionens svar på punkt 65).

Rekommendation 3 a)

Kommissionen stöder inte denna rekommendation. För närvarande har kommissionen inte för avsikt att inleda en undersökning om huruvida koncentrationsgränserna i direktivet är lämpliga eller att se över direktivet inom en nära framtid.

Rekommendation 3 b)

Kommissionen stöder inte denna rekommendation.

När kommissionen förberedde sitt meddelande om miljötillsyn 2012 gjorde den en bred bedömning av regler, kontroller och övervakning i samband med EU:s miljölagstiftning. Under bedömningen visade det sig att det fanns lite tillgänglig information om kapaciteten hos tillsynssystemen i många av medlemsstaterna och att användningen av påföljder varierade³. Kommissionen anser att typen, antalet och frekvensen för nationell kontroll och tillsyn bör fastställas av medlemsstaternas myndigheter mot bakgrund av förekommande risker. När det gäller böter genomförs för närvarande överensstämmelsekontroller av den lagstiftning i medlemsstaterna som används för att genomföra direktiv 2008/99/EG⁴ som bland annat innehåller bestämmelser om påföljder för fysiska och juridiska personer när det gäller de allvarligaste överträdelserna av miljölagstiftning, inbegripet de som är relevanta för direktivet.

Rekommendation 3 c)

Kommissionen stöder denna rekommendation och kommer att undersöka denna möjlighet mot bakgrund av resultaten av den relevanta studie som nyligen påbörjades.

Rekommendation 3 d)

Kommissionen stöder revisionsrättens rekommendation.

I enlighet med förordningen för programperioden 2014–2020 kommer kommissionen att förlita sig på oberoende expertbedömningar (inbegripet Jaspers) för att se till att reningsverk har en lämplig storlek. Det är emellertid upp till medlemsstaterna själva att besluta om de vill genomföra en kostnadsnyttoanalys.

Rekommendation 3 e)

Kommissionen stöder denna rekommendation. Kommissionen vill emellertid påpeka att det inte finns några juridiska krav på medlemsstaterna om att de ska tillämpa de befintliga förfarandena eller delta i riktmärkning (se även kommissionens svar på punkt 71).

116

Kommissionen anser att det inte är hållbart att deponera avloppsslam eller behålla detta vid anläggningen i långa perioder, vilket är fallet i Rumänien. Detta borde inte accepteras inom samfinansierade projekt.

117

Kommissionen överväger en översyn av förordningen om gödselmedel (förordning (EG) nr 2003/2003). Ett av de alternativ som den överväger är att fastställa juridiskt bindande gränsvärden för tungmetaller och att eventuellt omfatta avloppsslam som uppfyller kriterierna för användning som gödselmedel i den ändrade förordningen om gödselmedel.

Rekommendation 4 a)

Kommissionen stöder inte denna rekommendation. Kommissionen uppmanar systematiskt medlemsstaterna att inkludera lämpliga lösningar för hantering av avloppsslam i sina ansökningar om stöd från fonderna för större projekt. Kommissionen kan emellertid inte tvinga medlemsstaterna till detta med hjälp av den befintliga ramlagstiftningen, eftersom den inte innehåller några krav på att medlemsstaterna villkorar slutbetalningarna för program till att det finns en lämplig lösning för återanvändning av avloppsslam.

Rekommendation 4 b)

Kommissionen stöder delvis denna rekommendation. Kommissionen överväger för närvarande inte att föreslå en översyn av direktivet om avloppsslam. Den kommer att fatta beslut om en eventuell översyn av förordningen om gödselmedel innan den beslutar om en översyn av direktivet om avloppsslam.

118

Kommissionen påpekar att det i ramdirektivet om vatten (artikel 9) krävs att medlemsstaterna ska säkerställa att de olika vattenanvändningsverksamheterna ger ett tillräckligt bidrag till en kostnadstäckning för vattentjänster senast 2010.

Kommissionen anser att ett lämpligt avgiftssystem inte bara är viktigt i samband med Eruf-bidrag men också önskvärt för verksamhetens långsiktiga ekonomiska hållbarhet. Effekterna som kan motverka tillämpningen av principen om kostnadstäckning kommer att mildras avsevärt eftersom de potentiella stödmottagarna under programperioden 2014–2020 inte måste göra en kostnadsnyttoanalys för att fastställa finansieringsunderskottet utan i stället kan välja att tillämpa en inkomstprocentsats enligt en schablonsats på 25 %.

Rekommendation 5 a)

Kommissionen stöder denna rekommendation. Medlemsstaterna måste ha en lämplig prissättningspolitik när det gäller avloppsvatten enligt artikel 9.1 i ramdirektivet om vatten och förhandsvillkor 6.1 i bilaga XI till förordningen om gemensamma bestämmelser (förordning (EU) nr 1303/2013).

Med tanke på de många dimensionerna när det gäller värdet på vatten och det faktum att den nivå på 4 % som hushållen anses ha råd med är vägledande betonar kommissionen emellertid att fastställandet av den slutliga kostnaden är medlemsstaternas ansvar.

Rekommendation 5 b)

Kommissionen stöder inte denna rekommendation.

I brist på en särskild rättslig ram tillfaller ansvaret för att se till att tillräckliga medel sätts undan för underhåll och förnyelse avloppsinfrastrukturens ägare och/eller operatörer, och därmed medlemsstaterna själva.

1Särskilt ramdirektivet om vatten (2000/60/EG) och dess dotterdirektiv om grundvatten (direktiv 2006/118/EG) och prioriterade ämnen (direktiv 2008/105/EG om miljökvalitetsnormer) samt, bland annat, dricksvattendirektivet (direktiv 98/83/EG), badvattendirektivet (direktiv 2006/7/EG), ramdirektivet om en marin strategi (2008/56/EG), livsmiljödirektivet (92/43/EEG) (särskilt artikel 6) och förordning (EG) nr 854/2004 (särskilt bilaga II.A.6).

2COM(2015) 215 final. Bättre lagstiftning för bättre resultat - en EU-agenda, av den 19 maj 2015.

3http://ec.europa.eu/environment/legal/law/pdf/Final%20report%20inspections.pdf

4Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/99/EG av den 19 november 2008 om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser, EUT L 328, 6.12.2008, s. 28-37.

QJ-AB-15-006-SV-E  ISSN 1977-5830

Avloppsvatten och avloppsslam kan påverka kvaliteten på vatten och jordar. EU har därför antagit ett antal direktiv och även medfinansierat ledningsnät och anläggningar för rening av avloppsvatten.
Revisionsrätten granskade genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten i fyra medlemsstater i Donaus avrinningsområde. Vi undersökte även hur ett urval av 28 reningsverk renade avloppsvatten, hanterade slam och garanterade finansiell hållbarhet.
Revisionsrätten lämnar rekommendationer om rapportering, sätt att göra reningsverken mer ändamålsenliga och hållbara, koncentrationsgränsernas betydelse, användning av slam och övervakning av föroreningar i slam.