DEN EUROPÆISKE REVISIONSRET

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tlf. +352 4398-1

E-post: eca-info@eca.europa.eu

Internet: http://eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

YouTube: EUAuditorsECA

Yderligere oplysninger om EU fås på internet via Europaserveren (http://europa.eu)

Luxembourg: Den Europæiske Unions Publikationskontor, 2015

Print | ISBN 978-92-872-2209-1 | ISSN 1831-0796 | doi:10.2865/070512 | QJ-AB-15-003-DA-C
PDF | ISBN 978-92-872-2195-7 | ISSN 1977-5636 | doi:10.2865/371426 | QJ-AB-15-003-DA-N
EPUB | ISBN 978-92-872-2230-5 | ISSN 1977-5636 | doi:10.2865/182799 | QJ-AB-15-003-DA-E

© Den Europæiske Union, 2015

Eftertryk tilladt med kildeangivelse

SÅDAN FÅR MAN FAT I PUBLIKATIONER FRA EU

Gratis publikationer:

•et eksemplar:
via EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu)

•flere eksemplarer eller plakater/kort:
hos Den Europæiske Unions repræsentationer (http://ec.europa.eu/represent_da.htm)
hos delegationerne i ikke-EU-lande (http://eeas.europa.eu/delegations/index_da.htm)
ved at kontakte Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_da.htm)
eller ringe på 00 800 6 7 8 9 10 11 (frikaldsnummer fra overalt i EU) (*).

(*)Oplysningerne er gratis ligesom de fleste opkald (nogle operatører, telefonbokse eller hoteller kan dog kræve penge for opkaldet).

Betalingspublikationer:

•via EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

DA
2015

nr. 04

Særberetning

Teknisk bistand: Hvad
har bistanden bidraget
med på området
landbrug og udvikling af
landdistrikterne?

(artikel 287, stk. 4, andet afsnit, TEUF)

Revisionsholdet

Revisionsrettens særberetninger præsenterer resultaterne af forvaltningsrevisioner og juridisk-kritiske revisioner vedrørende specifikke EU-budgetområder eller forvaltningsspørgsmål. Med henblik på at opnå maksimal effekt udvælger og udformer Revisionsretten sine revisionsopgaver under hensyntagen til de risici, der knytter sig til forvaltningens resultatopnåelse eller regeloverholdelsen, de pågældende indtægters eller udgifters omfang, den fremtidige udvikling samt den politiske og offentlige interesse.

Denne forvaltningsrevision blev udført af Revisionsafdeling I — der ledes af Rasa Budbergytė, medlem af Revisionsretten - hvis speciale er udgiftsområdet beskyttelse og forvaltning af naturressourcer. Revisionsarbejdet blev ledet af Kersti Kaljulaid, medlem af Revisionsretten, med støtte fra kontorchef Helder Faria Viegas, holdleder Csaba Bartos, stedfortrædende holdleder Blanka Happach, revisor Maciej Szymura, revisor Carlos Sanchez Rivero og revisor Roberto Resegotti samt bistand ved udarbejdelsen af beretningen fra Tom Everett.

Fra venstre til højre: B. Happach, R. Resegotti, Cs. Bartos, M. Szymura, K. Kaljulaid, C. Sanchez Rivero, T. Everett og H. Faria Viegas.

Indhold

Forkortelser

Resumé

Indledning

Hvad er teknisk bistand?

Teknisk bistand inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i de senere år

Regler og forordninger

Budgetlægning og udgiftsniveauer

Revisionens omfang og mål samt revisionsmetoden

Revisionens omfang og mål samt revisionsmetoden

Revisionsmetode

Bemærkninger

Hvad bruges pengene til teknisk bistand reelt til?

Et problem med hensyn til klarhed

I Kommissionen er der sket et skifte i retning af administrative omkostninger

I medlemsstaterne blev der lagt vægt på lønomkostninger

Er omkostningerne støtteberettigede?

En række tilfælde af formel ikke-støtteberettigelse i Kommissionen

Hyppigere problemer i medlemsstaterne

Hvor egnet er resultatrammen for teknisk bistand?

Dårlig planlægning og vurdering af behov

Målene langtfra SMART

Begrænset overvågning og evaluering

Konsekvenserne af en utilstrækkelig resultatramme

Netværkssamarbejde kunne være en effektiv resultatramme

Konklusioner og anbefalinger

Bilag
—
Finansiel planlægning af teknisk bistand i forbindelse med udvikling af landdistrikterne i perioderne 2007-2013 og 2014-2020

Kommissionens svar

Forkortelser

CMEF: Den fælles overvågnings- og evalueringsramme

EGFL: Den Europæiske Garantifond for Landbruget

ELFUL: Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne

ENRD: Europæisk netværk for landdistriktsudvikling

EUGFL: Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget — forgængeren (1962-2006) til EGFL og ELFUL

LDP: Landdistriktsprogram

SAPARD: Særligt tiltrædelsesprogram vedrørende landbrug og udvikling af landdistrikter — instrument, der blev oprettet for at bistå kandidatlande (2000-2006) med de nødvendige strukturtilpasninger i landbruget og landdistrikterne forud for medlemskab af EU.

Resumé

I

Teknisk bistand (TB) har traditionelt set bestået i tilvejebringelse af ekspertise og finansiering med henblik på at støtte offentlige myndigheder i forbindelse med gennemførelsen af programmer, der er knyttet til politiske målsætninger. På EU-politikområdet »Landbrug og udvikling af landdistrikter« ydes teknisk bistand i form af finansiering på specifikke områder inden for den fælles landbrugspolitik — EGFL (søjle I) og ELFUL (søjle II). Udgifterne skal bidrage til udviklingen af administrativ kapacitet og til Kommissionens og medlemsstaternes gennemførelse af programmer under de to søjler.

II

Retten reviderede brugen af TB-finansiering på området landbrug og udvikling af landdistrikter i perioden 2007-2013. Ved udgangen af 2013 havde Kommissionen og medlemsstaterne brugt halvdelen af deres TB-budget på 1,8 milliarder euro på dette politikområde, mens den resterende del var til rådighed til afholdelse af udgifter indtil udgangen af 2015.

III

Revisionen havde fokus på forvaltningen af teknisk bistand og bistandens bidrag til opfyldelsen af de centrale politiske mål. Revisorerne undersøgte, hvilke aktiviteter der fik støtte i form af TB-finansiering i Kommissionen og i medlemsstaterne, om de anmeldte omkostninger var støtteberettigede, og om ordningerne til måling af resultaterne af den tekniske bistand var hensigtsmæssige og effektive.

IV

Retten konstaterede, at Kommissionen og medlemsstaterne har draget fuld fordel af den lovgivningsmæssige fleksibilitet på dette område. Dog har de frie rammer resulteret i manglende stringens med hensyn til finansieringens mål, og hvordan den kan anvendes. I den reviderede periode gik man fra at opfatte teknisk bistand som »kapacitetsopbygning« over til at bruge bistanden til almindelige administrative omkostninger, f.eks. lønninger og IT-vedligeholdelse. En sådan anvendelse af teknisk bistand sætter spørgsmålstegn ved bistandens specifikke bidrag til de overordnede programmål.

V

En anden konsekvens af Kommissionens utilstrækkeligt præskriptive tilgang til anvendelsen af teknisk bistand ses på området støtteberettigelse. Administrative omkostninger deles ofte mellem søjle I og søjle II, og der kan derfor opstå forvirring om, hvilken specifik fond udgifterne skal henføres til. Dette problem er især opstået i medlemsstaterne, hvor der stort set ikke er ret til TB-medfinansiering under søjle I. Det forhold, at administrative udgifter kun er støtteberettigede under søjle II eller (i Kommissionen) skal opdeles mellem de to søjler, har resulteret i, at der er etableret komplekse administrative procedurer til at begrunde den måde, udgifterne fordeles på, og disse procedurer anvendes ikke altid hensigtsmæssigt.

VI

Anvendelsen af alle den fælles landbrugspolitiks midler er reguleret ved krav, som har til formål at sikre udgifternes hensigtsmæssighed gennem en overvågnings- og evalueringsramme. Men eftersom teknisk bistand i vid udstrækning er ikke-operationel, er bistanden udelukket fra denne ramme. Det hæmmer gennemsigtigheden og ansvarligheden og gør det umuligt at sige, om TB-ressourcerne er anvendt effektivt og produktivt. Når midlerne ikke anvendes til kapacitetsopbyggende foranstaltninger, som er knyttet til de grundlæggende finansieringsmål, er der også en risiko for, at det kommer til at gå ud over de endelige modtagere — og som følge af medfinansieringsstrukturen navnlig modtagerne i EU’s fattigere regioner.

VII

Samlet set konkluderer Retten, at fordi der ikke er opstillet en passende resultatramme for TB-udgifter på området landbrug og udvikling af landdistrikterne, er hverken Kommissionen eller medlemsstaterne i stand til at påvise, i hvor stor udstrækning den tekniske bistand har bidraget til de generelle politiske målsætninger for den fælles landbrugspolitik.

Retten fremsætter derfor følgende anbefalinger:

οKommissionen bør præcisere, hvordan og på hvilke områder medlemsstaterne kan anvende teknisk bistand inden for udvikling af landdistrikterne. Den bør navnlig præcisere forskellen mellem operationelle udgifter/udgifter til kapacitetsopbygning og støtteberettigede administrationsomkostninger/udgifter til budgetstøtte, især i forbindelse med lønninger. En sådan præcisering vil gøre det mere gennemskueligt, hvordan midlerne kan anvendes. Kommissionen bør nøje overvåge medlemsstaternes gennemførelse af teknisk bistand.

οKommissionen bør også træffe hensigtsmæssige foranstaltninger for at sikre, at almindelige administrative udgifter såsom regelmæssig IT-vedligeholdelse ikke opføres under budgetposter vedrørende teknisk bistand.

οKommissionen bør fremover kræve, at medlemsstaterne rapporterer administrationsomkostninger/udgifter til budgetstøtte vedrørende udvikling af landdistrikterne separat, så det bliver mere gennemskueligt, hvilken del af TB-finansieringen der er brugt til denne form for støtte.

οKommissionen og medlemsstaterne bør etablere en passende resultatramme for TB-finansiering. Navnlig bør Kommissionens og medlemsstaternes TB-behov vurderes grundigt, og der bør etableres en mekanisme til fastsættelse af mål og måling af fremskridt hen imod deres virkeliggørelse.

Indledning

Hvad er teknisk bistand?

01

Teknisk bistand (TB) er i international sammenhæng blevet defineret som levering af knowhow i form af personale, uddannelse, forskning samt dermed forbundne udgifter¹. Inden for rammerne af udviklingsbistand fra OECD, FN og andre internationale organisationer er bistanden generelt blevet leveret i form af ekspertise og rådgivning med henblik på at bistå stater med gennemførelsen af udviklingsprogrammer.

02

For EU er leveringen af særlig ekspertise karakteristisk for tekniske bistandsforanstaltninger på området ekstern bistand til udviklingslande og andre tredjelande. Kommissionen yder også teknisk bistand i form af finansiering via tre andre vigtige kanaler:

οDen afholder omkostningerne til forvaltningsorganer, som er oprettet til at forvalte projekter og programmer på både specifikke og tværgående politikområder.

οDen har oprettet budgetposter, der finansieres over driftsbudgettet², og som dens generaldirektorater kan bruge til at gennemføre, forvalte og koordinere programmer på specifikke politikområder.

οDen medfinansierer medlemsstaternes brug af teknisk bistand i tilknytning til EU-fonde (f.eks. ELFUL, EFF, samhørighedsudgifter, EFRU) for at lette gennemførelsen af nationale og regionale programmer eller aktioner.

03

Denne revisionsberetning omhandler de to sidste af disse udgiftsområder, hvilket vil sige anvendelsen af teknisk bistand på politikområdet »landbrug og udvikling af landdistrikter«.

04

De omkostningskategorier, der finansieres på denne måde, omfatter traditionelt set udarbejdelse af undersøgelser og evalueringsrapporter, tilrettelæggelse af møder og seminarer, uddannelse og bistand fra eksterne eksperter. Finansieringen kan imidlertid også dække personaleudgifter, IT-udvikling og -vedligeholdelse, aktiviteter vedrørende information og offentlig omtale samt netværkssamarbejde. Udgifterne skal være programspecifikke og skal bidrage til de generelle politiske mål med hensyn til udvikling af administrativ kapacitet og programgennemførelse.

Teknisk bistand inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i de senere år

05

Reglerne om anvendelse af teknisk bistand på landbrugsområdet er ikke de samme for søjle I i den fælles landbrugspolitik (markedsforanstaltninger og direkte støtte gennem EGFL) og for søjle II (støtte til udvikling af landdistrikterne via ELFUL).

06

Mellem 2000 og 2004 kom den eneste TB-medfinansiering, der var til rådighed for medlemsstaterne på området udvikling af landdistrikterne, fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Udviklingssektionen. Støtteniveauerne var forholdsvis lave (1 % af den samlede finansiering), og Kommissionen førte nøje tilsyn med, hvordan TB-finansieringen blev anvendt.

07

I programmeringsperioden 2000-2006 blev ti central- og østeuropæiske kandidatlande³ tilbudt teknisk bistand i landbruget inden for rammerne af SAPARD. Dette var det ene af tre strukturprogrammer (de andre var PHARE og ISPA), der omhandlede institutionel, transportmæssig, miljømæssig og landbrugsmæssig kapacitetsopbygning med det mål at forberede myndighederne til EU-medlemskab. De tre programmer havde fælles regler om TB-gennemførelse og -støtteberettigelse. Hvad angår SAPARD dækkede EU det samlede beløb i TB-udgifter, der var afholdt i de enkelte lande på Kommissionens initiativ, efter en gennemsnitssats på 3 % af den årlige finansiering.

08

Fra 2004 kunne de otte SAPARD-lande, som det år tiltrådte EU, drage fordel af nye overgangsforanstaltninger, herunder supplerende TB-midler fra EUGFL, Garantisektionen, til at hjælpe dem med at styrke den administrative kapacitet med henblik på en effektiv forvaltning af deres landdistriktsprogrammer (LDP’er).

09

For perioden 2007-2013 — som er det primære fokus for denne beretning — blev forbindelsen til strukturudgifterne brudt, og finansieringen (herunder TB-komponenten) på området landbrug og udvikling af landdistrikter blev behandlet separat i lovgivning, der specifikt omhandlede politikområdet. Dette betød ikke store ændringer i reglerne vedrørende søjle I, men det var en væsentlig ændring i tilgangen til anvendelsen af teknisk bistand under søjle II. Den gældende lovgivning beskrives i det følgende afsnit.

10

Et nævneværdigt element i TB-programmeringen, som blev indført for perioden 2007-2013, var kravet om netværkssamarbejde i landdistrikterne, både på nationalt plan⁴ og i hele EU⁵. Selv om netværkssamarbejde kun tegnede sig for en lille del af ELFUL’s tildeling til teknisk bistand, var det en vigtig tilføjelse, fordi det etablerede en EU-dækkende ramme med en lang række forskellige potentielle partnere.

Regler og forordninger

11

For perioden 2007-2013 var der centrale henvisninger til teknisk bistand på området landbrug og udvikling af landdistrikter i mere end én EU-forordning⁶. Under søjle I var medfinansiering af medlemsstaternes tekniske bistand kun tilladt i forbindelse med enkelte ordninger⁷, som tilsammen tegnede sig for mindre end 5 % af EGFL’s budget. Endvidere fastsatte artikel 13 i forordningen om finansieringen af den fælles landbrugspolitik specifikt: »Udgifter til administration og personale, der afholdes af medlemsstaterne og af modtagerne af støtte fra EGFL, kan ikke finansieres af fonden«. I kontrast til disse restriktioner var der ikke fastsat et maksimumsbeløb for Kommissionens anvendelse af TB-finansiering under søjle I.

12

I forbindelse med udvikling af landdistrikterne gav reglerne Kommissionen ret til at anvende op til 0,25 % af den årlige ELFUL-tildeling til at finansiere TB-aktiviteter. Disse aktiviteter blev angivet som »foranstaltninger vedrørende forberedelse, tilsyn, administrativ støtte, evaluering og kontrol«⁸. Medlemsstaterne fik det fulde ansvar for deres eget TB-budget, som blev fastsat til højst 4 % af det samlede beløb for hvert enkelt LDP, og som skulle bruges til »aktiviteter vedrørende forberedelse og forvaltning af, tilsyn med, evaluering og kontrol af samt information om programbistanden«⁹. Inden for disse grænser kunne både Kommissionen og medlemsstaterne frit bestemme, hvor meget der skulle afsættes til teknisk bistand, og hvilke projekter/aktiviteter der kunne finansieres.

13

Kommissionen har ikke gennemført nogen større ændringer af principperne for finansiering af teknisk bistand i den nuværende programmeringsperiode (2014-2020), hverken på området udvikling af landdistrikter eller generelt inden for landbrug. Samtidig forventes omfanget af såvel medlemsstaternes som Kommissionens TB-udgifter at stige (jf. bilag).

Budgetlægning og udgiftsniveauer

14

I afsnit 05 i EU’s budget (»Landbrug og udvikling af landdistrikter«) er der opført bevillinger til TB-udgifter under både operationelle¹⁰ og administrative¹¹ budgetposter.

15

Tabellen er en oversigt over brugen af teknisk bistand inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i perioden 2007-2013.

16

Ved udgangen af programmeringsperioden havde Kommissionen endnu ikke udtømt sine TB-forpligtelser for søjle I og søjle II. Det beløb, der var afsat under søjle II, udgjorde 0,19 % af det samlede ELFUL-budget, hvilket er betydeligt mindre end det tilladte loft, og ved udgangen af 2013 var kun ca. en fjerdedel af denne tildeling blevet brugt. Situationen var den samme i medlemsstaterne, hvor det planlagte beløb for søjle II i gennemsnit udgjorde mindre end 1,9 % af det samlede budget til udvikling af landdistrikter, mens den gennemsnitlige gennemførelse var ca. 0,8 % frem til udgangen af 2013 - dvs. at begge satser igen var betydeligt lavere end loftet på 4 %. Men fordi der i regnskabet kan medtages omkostninger, der er afholdt frem til 2015 (»n+2«-reglen), kan de endelige gennemførelsesniveauer for alle budgetter være meget højere.

Tabel

Oversigt over udgifter til teknisk bistand under søjle I og søjle II

(millioner euro)
Politikområde | Ordning | Støttemodtager | Loft (%) | TB-budgetplanlægning (forpligtelser) 2007-2013 | Finansiel gennemførelse 2007-2013
Landbrug og udvikling af landdistrikter | Søjle I | KOM | Ikke relevant | 73,5 | 54,4
Medlemsstater | Ikke relevant | Ingen tilgængelige konsoliderede data
Søjle II | KOM | 240,6 (0,25 %) | 188,0 | 47,9
Medlemsstater | 3 849,5 (4 %) | 1 513,0 | 788,4
I ALT »Landbrug og Udvikling af Landdistrikter« | 1 774,5 | 890,8

NB: Alle tal er afrundet.

Kilde: Revisionsretten på grundlag af EU’s almindelige budget og data fra Kommissionen.

1OECD’s definition i DAC Statistical Reporting Directive, 12. november 2010, punkt 47-48.

2Kommissionen er den eneste EU-institution, der har et driftsbudget, og den er derfor alene ansvarlig for at finansiere, gennemføre og føre tilsyn med TB-finansiering på EU-plan.

3Samtlige 2004- og 2007-tiltrædelseslande undtagen Cypern og Malta.

4Via »nationale landdistriktsnetværk«.

5Via det europæiske netværk for landdistriktsudvikling.

6De vigtigste bestemmelser for perioden 2007-2013 var artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EUT L 209 af 11.8.2005, s. 1), artikel 66 i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL-forordningen) (EUT L 277 af 21.10.2005, s. 1) og artikel 40-41a i Kommissionens forordning (EF) nr. 1974/2006 af 15. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (gennemførelsesforordningen vedrørende støtte fra ELFUL) (EUT L 368 af 23.12.2006, s. 15). Ligesom finansforordningen fra 2002 (Rådets forordning nr. 1605/2002) er disse tekster nu blevet ophævet og afløst.

7For eksempel foranstaltninger vedrørende vin og biavl, skolefrugtordningen og POSEI-ordningen for regionerne i den yderste periferi.

8ELFUL-forordningens artikel 66, stk. 1.

9ELFUL-forordningens artikel 66, stk. 2.

10Kapitel 05 02 og 05 03 for specifikke ordninger under søjle I, kapitel 05 04 for søjle II. Nogle elementer af TB-udgifter er også opført i kapitel 05 08, der grupperer de generelle aktiviteter vedrørende koordinationen af den fælles landbrugspolitik — dvs. dem, der går ud over et specifikt programområde.

11Artikel 05 01 04 (Udgifter til støttefunktioner). Sådanne omkostninger klassificeres som administrationsbevillinger, men de opføres under aktionsudgifterne for det program, som de bidrager til. Det afgørende er, at de skal være klart knyttet til enten EGFL eller ELFUL. En anden del af kapitel 05 01 (administrative udgifter) er også relevant for denne revision. Dette vedrører »Andre administrationsudgifter« (konto 05 01 02 11), en budgetpost, der anvendes til at finansiere aktiviteter, som, selv om de i stor udstrækning svarer til operationel teknisk bistand, ikke er programspecifikke og derfor ikke opfylder de krav, der er fastsat i forordningerne.

Revisionens omfang og mål samt revisionsmetoden

Revisionens omfang og mål

17

Retten analyserede brugen af midlerne til teknisk bistand inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i programmeringsperioden 2007-2013. Revisionen fokuserede på den formelle rigtighed, effektiviteten og produktiviteten af finansieringen i Kommissionen og i medlemsstaterne.

18

Revisionsemnet blev til dels valgt på grund af de mange former for teknisk bistand (som et tværgående udgiftsområde), som forekommer under en række budgetposter (punkt 14) og endelig, fordi der ikke var en klar definition i den gældende lovgivning.

19

Formålet med revisionen var at undersøge, hvor godt den tekniske bistand blev forvaltet, og hvorvidt den bidrog til de centrale mål for politikområdet landbrug og udvikling af landdistrikter. Revisorerne undersøgte navnlig:

οhvilke aktiviteter der finansieres med TB-finansiering (jf. punkt 24-51)

οom de omkostninger til teknisk bistand, der var anmeldt, var støtteberettigede (punkt 52-59)

οom foranstaltningerne til måling af resultaterne af den tekniske bistand var hensigtsmæssige og effektive (punkt 60-82).

Revisionsmetode

20

Et af hovedelementerne i revisionen var besøg i Kommissionens Generaldirektorat for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter (GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter) og i fem medlemsstater (Italien, Litauen, Ungarn, Østrig og Polen), som bruger TB-finansiering inden for landbrug og udvikling af landdistrikter. Disse lande blev valgt, fordi de tilsammen tegnede sig for mere end 50 % af TB-udgifterne i den periode, revisionen omfattede.

21

Rettens revisionsresultater er baseret på oplysninger indhentet i forbindelse med revisionsbesøgene og på en undersøgelse af regionale og nationale forvaltningsmyndigheder i de 27 medlemsstater. 50 af de 92 myndigheder besvarede undersøgelsen, dog ikke altid fuldstændigt eller særlig detaljeret. Samlet set gav undersøgelsen og landebesøgene oplysninger om ca. 76 % af alle planlagte TB-udgifter på området udvikling af landdistrikterne pr. udgangen af 2013.

22

I de fem udvalgte medlemsstater besøgte revisorerne de vigtigste modtagere af TB-finansiering — landbrugsministerier, betalingsorganer og andre organer med ansvar for gennemførelse af foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne. Revisorerne afholdt også møder med andre aktører såsom repræsentanter for sammenslutninger af landbrugere, landbrugsorganisationer, NGO’er og andre medlemmer af nationale landdistriktsnetværk. Endelig gennemgik de 20 projekter under GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som var finansieret over TB-budgettet, og 91 TB-projekter i de fem medlemsstater.

23

Som følge af det i artikel 13 fastsatte forbud mod at finansiere administrative udgifter under EGFL (jf. punkt 11) og det forhold, at der ikke findes konsoliderede data om de meget få tilladte tilfælde af teknisk bistand under søjle I, havde revisionen i medlemsstaterne fokus på udgifterne til udvikling af landdistrikterne (søjle II). TB-finansiering til EU’s kandidatlande var ikke omfattet af Rettens revision, fordi der kun var tale om minimale udgifter (blot 0,3 millioner euro for hele programmeringsperioden).

Bemærkninger

Hvad bruges pengene til teknisk bistand reelt til?

24

Før 2007 blev TB-finansiering under den fælles landbrugspolitik hovedsagelig brugt til kapacitetsopbyggende aktiviteter, og administrative omkostninger i medlemsstaterne var udtrykkeligt udelukket fra enhver støtte¹². I dag er anvendelsesområdet for TB-finansiering tilstrækkeligt fleksibelt til at kunne imødekomme forskellige behov for udvikling af den administrative kapacitet. Sikringen af fleksibilitet bør dog ikke føre til en tilsidesættelse af den traditionelle opfattelse af teknisk bistand eller af, hvordan finansieringen skal anvendes i praksis. For at sikre, at TB-finansieringen giver merværdi, bør den desuden ikke erstatte de administrative udgifter, som de nationale myndigheder eller EU-forvaltningerne under alle omstændigheder ville afholde som led i deres daglige forvaltning af offentlige støtteordninger.

25

Selv om de nuværende regler ikke generelt forbyder TB-finansiering af administrative omkostninger, finder Retten derfor, at en sådan brug bør være fuldt begrundet og gennemsigtig. Det er på denne baggrund, at Retten har undersøgt, hvordan TB-midlerne er blevet udbetalt, og om der er en klar fælles definition med hensyn til anvendelse, som sikrer merværdien af de støttede aktiviteter.

Et problem med hensyn til klarhed

26

I EU-lovgivningen er teknisk bistand kun formelt defineret i forbindelse med offentlige indkøb i det almindelige budget: »[…] den støtte og de kapacitetsopbygningsaktiviteter, som er nødvendige for gennemførelsen af et program eller en foranstaltning, navnlig aktiviteter vedrørende forberedelse, forvaltning, overvågning, evaluering, revision og kontrol«¹³. Før 2013 var der ikke en sådan definition nogen steder i finansforordningen, og ingen i de forordninger, som dannede retsgrundlaget for den fælles landbrugspolitik i perioden 2007-2013.

27

I den reviderede periode blev begrebet teknisk bistand specificeret som en del af »anden finansiering« af »foranstaltninger vedrørende forberedelse, overvågning, administrativ og teknisk støtte, evaluering, revision og kontrol, som er nødvendige for gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik, herunder udvikling af landdistrikterne« (artikel 5 i forordningen om finansiering af den fælles landbrugspolitik)¹⁴. Denne liste er bemærkelsesværdig på grund af udeladelsen af »kapacitetsopbygning«. Listen optræder to gange — med mindre forskelle — i artikel 66 i ELFUL-forordningen i relation til henholdsvis Kommissionens og medlemsstaternes TB-finansiering inden for udvikling af landdistrikterne (jf. punkt 12). Der er det det ikke-specifikke begreb »administrativ støtte« eller »forvaltning«, der åbner mulighed for, om nødvendigt, at anvende teknisk bistand til administrative omkostninger. Såfremt der er tilknytning til et program, har de ansvarlige myndigheder i bund og grund ret til at bruge TB-finansieringen på den måde, de ønsker.

28

Manglen på en klar og restriktiv definition gør det vanskeligt at fastsætte delmål og målbare mål og mindsker dermed graden af ansvarlighed. Udviskningen af skellet mellem operationelle og administrative omkostninger er også ødelæggende for budgetgennemsigtigheden. Endelig har de friere rammer resulteret i manglende stringens med hensyn til finansieringens mål, og hvordan den kan anvendes.

I Kommissionen er der sket et skifte i retning af administrative omkostninger

29

Forordningerne fastsætter ikke en øvre grænse for Kommissionens anvendelse af TB-finansiering under søjle I. For så vidt angår søjle II kan det disponible beløb højst udgøre 0,25 % af den samlede ELFUL-tildeling, og det kan benyttes til en bred vifte af aktiviteter i relation til foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne, herunder »administrativ støtte«. Ud over kravet om, at der skal etableres et europæisk netværk for udvikling af landdistrikterne (ENRD), defineres disse aktiviteter ikke nærmere i ELFUL-forordningen.

30

Kommissionen har i stor udstrækning undladt at gå videre end de brede definitioner, der er opstillet i forordningen om finansieringen af den fælles landbrugspolitik og i ELFUL-forordningen, og den har ikke udarbejdet omfattende vejledninger om arten af operationelle TB-aktiviteter. Der er kun fastsat sådanne parametre i forbindelse med offentlige indkøb og finansiering af IT- og revisionsudgifter. På centralt plan har de ansvarlige tjenester i Kommissionen opstillet generelle regler (et »vademecum«) for den finansielle forvaltning af udgifterne under den fælles landbrugspolitik, men disse forklarer ikke tydeligt sondringen mellem støtteberettigede TB-udgifter under søjle I og søjle II og almindelige administrative omkostninger.

31

Den største andel af Kommissionens interne TB-tildeling i perioden 2007-2013 blev brugt til operationelle aktiviteter eller kapacitetsopbygningsaktiviteter (navnlig under budgetposterne netværkssamarbejde, ekstern konsulentbistand, evalueringer og IT). I 2007 beløb forpligtelserne sig til 12,78 millioner euro, mens tallet for 2013 var 71 % højere, eller 21,9 millioner euro. Samtidig ændrede balancen mellem de forskellige TB-aktivitetsområder sig. Budgetterne for evalueringer og konsulentbistand forblev forholdsvis stabile i absolutte tal, mens der blev indgået langt flere forpligtelser til IT og netværkssamarbejde. Figur 1 viser disse udgiftskategoriers relative andel i 2007 og 2013.

Figur 1

GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikters brug af teknisk bistand i henholdsvis 2007 og 2013 (indgåede forpligtelser)

Kilde: Revisionsretten på grundlag af detaljerede budgetdata fra GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.

32

Mens indførelse og udvikling af IT-systemer til specifikke formål let kan betegnes som teknisk bistand i tilknytning til kapacitetsopbygning, er det vanskeligere at kategorisere almindelige udgifter til IT-vedligeholdelse således. Det skyldes, at IT-vedligeholdelse er en nødvendig forvaltningsomkostning snarere end et programspecifikt redskab, og at det som sådan tidligere udelukkende blev finansieret over det administrative budget. Selv om de foreliggende oplysninger fra Kommissionen ikke gør det muligt at foretage en klar opdeling mellem IT-vedligeholdelse og IT-udvikling, er der en tydelig tendens til, at TB-finansiering i højere grad anvendes til ikke-operationelle IT-omkostninger. Dette behandles i de følgende punkter.

33

For det første har der i de senere år været et fald på området »Andre administrationsudgifter« (administrative omkostninger, som ikke er programspecifikke og derfor ikke kan finansieres via en TB-budgetpost). Kommissionen har generelt løbende reduceret sine årlige forpligtelser til »Andre administrationsudgifter« fra lidt under 180 millioner euro i 2007 til 145 millioner euro i 2013, hvilket er en samlet nedgang på over 20 %. Som det fremgår af figur 2, var faldet endnu mere markant på området landbrug og udvikling af landdistrikter. Det blev dog mere end udlignet i samme periode af stigningen i de samlede TB-udgifter (EGFL og ELFUL, operationelle og ikke-operationelle), som gik fra at være næsten på samme niveau i 2007 til næsten tre gange så meget som »Andre administrationsudgifter« ved udgangen af 2013.

Figur 2

Modsatrettede tendenser for GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikternes udgifter til teknisk bistand sammenlignet med kontiene under »Andre administrationsudgifter«

Kilde: Revisionsretten på basis af tal fra EU’s almindelige budget for 2007-2013.

34

For det andet besluttede Kommissionen fra 2014 at finansiere sit IT-system for landbrug og udvikling af landdistrikter fuldt ud over TB-tildelingen, idet den påpegede, at den havde som mål at sikre en konstant nedgang i brugen af administrationsbudgettet¹⁵. Eftersom IT-vedligeholdelse normalt har ikke-operationel eller ikke-programspecifik karakter, er beslutningen reelt ensbetydende med en formel anerkendelse af, at generelle administrative udgifter er berettigede til TB-finansiering.

35

Opførelsen af IT-vedligeholdelse og andre nødvendige omkostninger under budgetposter, som ikke afspejler omkostningernes reelle karakter, udvisker skellet mellem, hvad der er administrative og hvad der er operationelle omkostninger, hvilket har en negativ indvirkning på budgetdisciplinen. I Kommissionen har denne fremgangsmåde reduceret gennemsigtigheden med hensyn til TB-udgifternes art og fordele og ført til falske besparelser.

I medlemsstaterne blev der lagt vægt på lønomkostninger

36

I forbindelse med udvikling af landdistrikterne var den TB-finansiering, der var tilgængelig før 2006 via SAPARD og EUGFL, koncentreret om kapacitetsopbygning for nationale myndigheder. Det underliggende princip for støtten var, at etablering og udvikling af den nationale kapacitet ville gøre det muligt at reducere støtten over tid. I perioden 2007-2013 blev de samlede finansieringssatser imidlertid øget, og medlemsstaterne fik mere kontrol over deres egne TB-udgifter, og reglerne blev lempet, hvilket gjorde det muligt at finansiere omkostninger, som ikke tidligere havde været støtteberettigede, såsom udgifter til den daglige administration og lønomkostninger. Det betød, at de disponible midler blev anvendt meget anderledes end i begyndelsen af 2000’erne.

37

Ligesom Kommissionen internt har fået mest muligt ud af, at bestemmelserne var særdeles fleksible, har den, for så vidt angår medlemsstaternes midler, også indført en hands off-politik. Ved at yde lidt eller ingen detaljeret vejledning på dette område har den godkendt medlemsstaternes brug af TB-medfinansiering til en bred vifte af ikke-operationelle udgifter.

38

Under søjle II (ELFUL) har medlemsstaterne ret til at anvende op til 4 % af den samlede programstøtte til at dække deres behov for teknisk bistand. Visse medlemsstater valgte at budgettere med en betydelig andel af denne maksimale procentdel for 2007-2013. Danmark, Estland, Ungarn, Litauen, Letland og Malta fastsatte satsen på eller nær ved maksimumssatsen, og i Sverige oversteg satsen også 3 %. Bilaget indeholder nærmere detaljer for alle medlemsstater, og det viser også, at et flertal af medlemsstaterne har øget deres tildeling til teknisk bistand for perioden 2014-2020 — nogle af dem i væsentlig grad.

39

Figur 3 viser budgetplanlægningen for de medlemsstater, der blev besøgt i løbet af revisionen, for de tre mest almindelige udgiftskategorier i LDP’erne, som svarer til de aktiviteter, der er nævnt i ELFUL-forordningen¹⁶.

40

Kategorien »forberedelse, forvaltning, tilsyn, evaluering og kontrol« er af særlig interesse. Den omfatter mange former for administrative udgifter, hovedsagelig lønninger. Og i medlemsstaterne ligesom i Kommissionen er der en stigende tendens til, at man, når det er legitimt, bruger alternative kilder til at løfte den byrde, som et stadig mere indskrænket personale- og administrationsbudget er forbundet med.

41

Fire af de fem medlemsstater rapporterede eksplicit, at administrationsomkostninger udgjorde den største andel af deres nuværende udgifter til teknisk bistand. I Litauen tegnede denne post sig i perioden 2007-2013 for 51 % af de samlede TB-udgifter, mens det tilsvarende tal var over 60 % for Polen og Ungarn og lige under 95 % for Østrig. I Italien, hvor mange TB-forvaltningsorganer er eksterne offentlige konsulenter, blev administrative udgifter (som omfatter omkostninger til IT og teknisk og administrativt personale) ofte inkluderet i kategorien »kapacitetsstyrkelse«. Der forekommer således høje niveauer af administrative udgifter over hele linjen, selv i medlemsstater, hvor den samlede TB-forpligtelsesgrad er forholdsvis lav — andelen af administrative udgifter er således større i Polen (hvor TB-finansieringssatsen var 1,49 %) end i Ungarn (3,94 %).

Figur 3

Planlagte TB-udgifter for fem medlemsstater for 2007-2013 (ELFUL-medfinansiering)

¹ Ingen konsoliderede data om information og offentlig omtale på medlemsstatsniveau.

Kilde: LDP’er og data forelagt af medlemsstaterne.

42

Figur 4 er en oversigt over de faktiske udgifter, der er afholdt over ELFUL i de fem besøgte lande samt i andre medlemsstater, der deltog i spørgeundersøgelsen¹⁷. Den viser de samme tre hovedgrupper af aktiviteter som figur 3, men med kategorien »forberedelse, forvaltning, tilsyn, evaluering og kontrol« opdelt i to dele. Dette åbner mulighed for en mere præcis forståelse af »Administrative omkostninger«, som her omfatter aflønning af personale og dermed forbundne udgifter, indirekte udgifter til kontorhold og andre løbende omkostninger, men udelukker udgifter til evalueringer, uddannelse og IT. Lignende omkostninger kan også forekomme som en del af udgifterne under »Information og offentlig omtale« og »Nationale landdistriktsnetværk« og kan i sidstnævnte tilfælde udgøre op til 25 % af finansieringen¹⁸.

Figur 4

TB-udgifter i forskellige medlemsstater fordelt på kategori (2007-2013 — ELFUL-medfinansiering)

NB: Tallene for Spanien, Tyskland og Italien, som hver har en ordning med regionale LDP’er, er ekstrapoleret fra dataene fra de regioner, der besvarede spørgeundersøgelsen. Dækningen blev under alle omstændigheder anset for at være tilstrækkelig repræsentativ i hvert enkelt tilfælde (Spanien: 95 %, Tyskland: 85 % og Italien 77 %).

43

Resultaterne af undersøgelsen bekræftede det, der blev konstateret i de fem reviderede medlemsstater: Ved fastsættelsen af kriterierne for TB-finansiering fortolkede de kompetente myndigheder generelt bestemmelserne på en meget fleksibel måde.

44

Denne brede forståelse af teknisk bistand er på ingen måde specifik for landbrug og udvikling af landdistrikter, men ses også på andre områder, hvor der ydes EU-finansiering. En nylig rapport, som blev udarbejdet for Kommissionen¹⁹ om finansieringen af lønomkostninger over strukturfondene, konkluderer, at samtlige medlemsstater har anvendt teknisk bistand til at medfinansiere personaleudgifter. Mere præcist anvender de fleste medlemsstater teknisk bistand til primært at medfinansiere lønninger²⁰.

45

Ved begyndelsen af perioden tegnede lønninger sig allerede for en stor del af den TB-finansiering, som medlemsstaterne anvendte fra ELFUL, og i mange tilfælde er denne andel senere steget yderligere. I Polen f.eks. steg bevillingerne til forvaltningsomkostninger (hovedsagelig personale) kraftigt i 2013 som følge af en overførsel fra foranstaltninger vedrørende oplysning og landdistriktsnetværk. Fra midten af 2009 medtog Litauen gradvist lønninger til personale, der kun var delvist tilknyttet gennemførelsen af LDP’et, i TB-tildelingen med det udtrykkelige mål at lette byrden for det nationale budget. I 2008 var der ingen deltidsansatte, men ved udgangen af 2012 varetog næsten 75 % af alle ansatte, der var finansieret på denne måde, også andre opgaver, der ikke havde relation til LDP’et. Når teknisk bistand anvendes til at finansiere aflønning af ansatte, der allerede bestrider stillingen, er der reelt tale om budgetstøtte. De problemer, som dette rejser, gennemgås i de følgende punkter.

Offeromkostningerne ved TB-finansiering

46

Som følge af den løse definition af teknisk bistand og de omkostninger, der er forbundet med forvaltningen af midlerne til den fælles landbrugspolitik (jf. tekstboks 1), er det næppe overraskende, at medlemsstaterne, ligesom Kommissionen, i stigende grad har forpligtet deres TB-midler til administrative omkostninger, som afholdes i tilknytning til finansieringen af udvikling af landdistrikter eller hører under ikke-operationelle budgetter. Problemet er, at det i sagens natur er vanskeligt at vurdere, om disse omkostninger giver valuta for pengene, eller at påvise, at en sådan anvendelse af TB-finansiering på nyttig og produktiv vis bidrager til effekten af den »større bevillingsramme« til støtte til udvikling af landdistrikterne.

47

Jo større andel af den samlede ELFUL-finansiering medlemsstaterne tildeler til TB-aktiviteter, jo færre midler er der til rådighed til de centrale foranstaltninger inden for udvikling af landdistrikter, hvor der er flere umiddelbare fordele for landbrugere og landdistrikter. Hvis den tekniske bistand blot ender med at være budgetstøtte, afholdes denne udgift reelt af de endelige støttemodtagere.

48

Som følge af forskellene i medfinansieringssatser er risikoen i en vis forstand størst for de dårligst stillede modtagere af EU-midler. For perioden 2007-2013 var loftet for ELFUL’s bidrag 50 % i Østrig og Norditalien, men 75 % i »konvergens«-regionerne, som omfattede Polen, Ungarn og Litauen. Udsigten til en bidragsratio på 3:1 kan give medlemsstaterne et yderligere incitament til at afholde udgifter, men nogle af de potentielle fordele går tabt, hvis en betydelig procentdel af medfinansieringen omdirigeres til ikke-operationelle formål.

49

Når EU-midler anvendes på denne måde, er der betydelige beløb, som ikke anvendes i overensstemmelse med de centrale mål for finansieringen, selv om der procentuelt set er tale om relativt små beløb. Hvis man tillader administrative omkostninger under teknisk bistand, kommer både Kommissionen og medlemsstaterne i en interessekonflikt. Det er dem, der som forvaltere af den fælles landbrugspolitik beslutter, hvor meget der skal bruges på de forskellige foranstaltninger, herunder teknisk bistand, med henblik på at få mest mulig valuta for pengene. Samtidig har de som modtagere af teknisk bistand, der er udbetalt til administrative udgifter, et incitament til at maksimere betalinger til de nødvendige programforvaltningsomkostninger (jf. tekstboks 1).

Tekstboks 1

Teknisk bistand og programforvaltningsomkostninger

Gennemførelsen af såvel EGFL som ELFUL medfører visse administrative udlæg. På EU-plan var Kommissionen ikke alene forpligtet til at etablere og forvalte fondene, men også til at etablere et europæisk netværk for udvikling af landdistrikterne (ENRD), som udtrykkeligt er knyttet til TB-udgifter.

I medlemsstaterne var de nationale og/eller regionale myndigheder ansvarlige for at gennemføre en vifte af foranstaltninger, som kunne gøre det nødvendigt at etablere nye administrative ordninger. I henhold til den grundlæggende lovgivning om den fælles landbrugspolitik skal de gøre alt, hvad der står i deres magt, for at beskytte Unionens finansielle interesser. Med henblik herpå blev en række obligatoriske foranstaltninger specificeret i ELFUL-forordningen under afdelinger med overskriften forvaltning og kontrol, information og offentlig omtale samt overvågning og evaluering. Sammen med kravet om lokale udviklingsstrategier, lokale aktionsgrupper og nationale netværk for landdistriktsudvikling påførte disse foranstaltninger medlemsstaterne væsentlige omkostninger i forbindelse med leveringen af bistand, hvilket fremgår af eksemplet nedenfor.

I sin aktivitetsrapport for 2013 opsummerede GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter medlemsstaternes rapportering om deres samlede udgifter til undersøgelse og kontrol af attesterede betalinger under søjle I og søjle II²¹. Under søjle I tegnede kontrolorganernes omkostninger (herunder løn, uddannelse, vedligeholdelse og udgifter til bygninger) sig for ca. 5,13 % af de samlede udgifter til EGFL-foranstaltninger. Der er næsten ingen bevillinger til teknisk bistand til medlemsstater under søjle I, så disse udgifter kan ikke medfinansieres af EU. Under søjle II var det tilsvarende tal, som var beregnet på grundlag af medlemsstaternes rapporter, 8,13 %. Under disse omstændigheder er der et stærkt incitament til at inddrive det maksimale beløb under teknisk bistand, hvilket har fået visse medlemsstater til at fastsætte deres budgetter på eller tæt på loftet på 4 %.

50

Ved at øge medlemsstaternes autonomi har de nuværende TB-ordninger således styrket disses afhængighed af EU-midler, som i stigende grad anvendes på områder, hvor der ikke er en klar effekt på styrkelsen og udviklingen af kapacitet. Under revisionen udtrykte de polske og litauiske myndigheder utilfredshed med reglernes manglende klarhed samt interesse i at modtage yderligere vejledning fra Kommissionen om mere produktive og effektive måder at anvende teknisk bistand på.

51

Den nuværende høje sats for tildeling af TB-midler til administrationsomkostninger ser ud til at forsætte gennem perioden 2014-2020. Fire af de fem besøgte medlemsstater forklarede, at de fortsat hovedsagelig ser teknisk bistand som et redskab til at finansiere den grundlæggende struktur for gennemførelsen af deres LDP’er²². Desuden udgør teknisk bistand nu samlet set en større andel af de samlede udgifter. Som det fremgår af bilaget, er det samlede budget til udvikling af landdistrikterne for alle medlemsstater mindre i den nye periode, mens det samlede beløb (1,9 milliarder euro), der er afsat til teknisk bistand, er 24 % højere.

Er omkostningerne støtteberettigede?

En række tilfælde af formel ikke-støtteberettigelse i Kommissionen

52

I Kommissionen undersøgte Retten 20 projekter fra GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter fra den reviderede periode, som dækkede samtlige områder af teknisk bistand. I fire projekter konstaterede Retten uregelmæssigheder, som i hvert enkelt tilfælde skyldtes, at EGFL’s ikke-operationelle budget var blevet anvendt ukorrekt. I forbindelse med tre af de fire poster (51 500 euro til køb af 40 laptops, 10 000 euro til køb af softwarelicenser og 13 800 euro til en kontrakt vedrørende firewallvedligeholdelse) blev udgifterne udelukkende henført under EGFL, selv om de også gjorde nytte under søjle II. Ikke-operationelle udgifter skal være programspecifikke for at være berettigede til TB-finansiering, og disse omkostninger burde derfor have været delt forholdsmæssigt mellem EGFL’s og ELFUL’s budgetter. Den fjerde post var et TB-tilskud på 278 000 euro betalt til OECD, som også blev medtaget under EGFL’s budget, selv om tidligere betalinger under samme tilskudsaftale — korrekt — var blevet finansieret over det generelle kapitel om koordinering af den fælles landbrugspolitik.

53

Ingen af indkøbsprocedurerne vedrørende de 20 udvalgte projekter var behæftet med større problemer med hensyn til manglende overholdelse af de gældende bestemmelser. Procedurerne var valgt og offentliggjort på korrekt vis og blev derefter gennemført som fastsat i lovgivningen.

Hyppigere problemer i medlemsstaterne

54

Revisionen afslørede mange tilfælde af uregelmæssig finansiering fra teknisk bistand fra søjle II i de fem reviderede medlemsstater. I 35 af de 91 TB-projekter, Retten gennemgik, blev der konstateret ikke-støtteberettigede eller delvist ikke-støtteberettigede udgifter. De vigtigste problemer var, at finansieringen blev anvendt til aktiviteter, der henhørte under begge søjler (og som dermed ikke er fuldt ud støtteberettigede), eller havde relation til indgåelse af kontrakter og indkøb. I nogle projekter blev der konstateret begge typer uregelmæssigheder.

Nogle af medlemsstaternes aktiviteter henhører ikke udelukkende under søjle II

55

Som allerede anført forbyder artikel 13 i forordningen vedrørende finansieringen af den fælles landbrugspolitik udtrykkeligt enhver finansiering af administrations- og personaleomkostninger i forbindelse med EGFL (søjle I). I medlemsstaterne konstaterede Retten imidlertid, at 25 af de reviderede projekter omfattede TB-betalinger under søjle II til administrative omkostninger, som faktisk var afholdt i tilknytning til søjle I eller for aktiviteter, der på anden måde ikke var relateret til ELFUL. Denne risiko er særlig stor, når indkøb eller projekter er delt mellem søjle I og søjle II. I sådanne tilfælde er en del af udgifterne naturligvis ikke-støtteberettigede og bør ikke medfinansieres.

56

Eksemplerne i tekstboks 2 viser, at der er en risiko for uregelmæssige udgifter på grund af mangler ved bogføringen, anvendelse af koefficienter eller andre administrative procedurer i tilknytning til en alt for kompleks, og noget vilkårlig, sondring mellem udgifter på to meget ens aktivitetsområder. Alt andet lige er det uklart, hvorfor administrations- og personaleomkostninger bør udelukkes under søjle I, men ikke under søjle II.

Tekstboks 2

Risiko for manglende støtteberettigelse i tilfælde, hvor omkostningerne deles med søjle I

De fleste eksempler på omkostningsdeling vedrørte aflønning af personale, der håndterer både LDP- og ikke-LPD-aktiviteter, især hvor der ikke var tilstrækkelige beviser til at begrunde den del af lønnen, der henføres til søjle II. I Litauen kunne det ikke påvises, at de koefficienter, der blev anvendt til at henføre omkostninger til LDP-opgaver, var korrekte, og derfor kunne det ikke efterprøves, om de anmeldte udgifter var støtteberettigede. I Ungarn var det kun personaleomkostninger til tjenestemænd, som på fuld tid beskæftigede sig med aktiviteter, der specifikt var knyttet til LDP for perioden 2007-2013, som skulle være støtteberettigede. En række ansatte, der håndterede TB-opgaver, var imidlertid ansat i afdelinger (ministerielle sekretariater, finansielle og juridiske enheder) med almindelige opgaver, der gik ud over LDP, men uden at der var nogen reel sikkerhed for, at de på fuld tid udøvede LDP-aktiviteter. Lignende tilfælde blev konstateret i Polen og Østrig.

Et andet område af omkostninger, der er fælles for søjle I og søjle II, er køb eller vedligeholdelse af IT-udstyr eller software. I Polen var den koefficient, som betalingsorganet anvendte til at fordele IT-vedligeholdelsesudgifterne på de forskellige aktiviteter til udvikling af landdistrikter, mindst fire år forældet. I Italien var det ikke klart, om udstyr til videokonferencer, der var indkøbt af landbrugsministeriet, og som fuldt ud blev udgiftsført under ELFUL, udelukkende var til anvendelse under søjle II.

Et sidste fælles område vedrører krydsoverensstemmelseskontrol²³, hvor det, hvis der ikke er skelnet klart efter støttetype, er muligt for foranstaltninger under EGFL at drage fordel af finansiering, der udelukkende er bestemt til ELFUL. I Østrig blev den koefficient, der anvendes til at fordele omkostninger vedrørende krydsoverensstemmelseskontrol mellem ansøgninger om støtte under enkeltbetalingsordningen (ikke-støtteberettigede) og ansøgninger om betalinger for miljøvenligt landbrug under udvikling af landdistrikter (støtteberettigede), ikke ajourført hvert år. I 2011 førte dette oprindeligt til en overbetaling på 15 600 euro fra ELFUL.

Uregelmæssigheder i forbindelse med indkøb

57

Revisionen viste, at der er mange problemer med praksis for kontraktindgåelse og indkøb i medlemsstaterne (berørte 17 af 51 reviderede udbudsprocedurer, hovedsagelig på området information og offentlig omtale). De problemer, der opstod, omfattede brug af direkte forhandling frem for konkurrencebaserede udbud i forbindelse med tildeling af kontrakter, hvilket er i strid med bestemmelserne om gennemsigtighed, ligebehandling og ikke-forskelsbehandling i direktivet om offentlige indkøb²⁴ og i visse tilfælde de relevante nationale regler. Anvendelse af en forkert procedure er ikke kun et brud på EU-reglerne og/eller national lovgivning; det undergraver også de frie markedsregler, indebærer forskelsbehandling i forhold til andre potentielle kontrahenter og kan føre til overforbrug.

Tekstboks 3

Eksempler på uregelmæssigheder med hensyn til offentlige indkøb

Anvendelse af en forkert procedure

I Italien blev to rejsebureauydelser (til en værdi af henholdsvis 170 000 og 130 000 euro) indkøbt ved direkte forhandling, hvilket var i strid med de nationale regler om, at kontrakter over 40 000 euro skal være åbne for konkurrence.

I Polen blev der uden begrundelse anvendt direkte forhandling til at indgå kontrakter med en underordnet offentlig myndighed (hotel-, catering-, konference- og undervisningsydelser) og med en tidligere kontrahent (IT-tjenester leveret til et offentligt organ).

For højt prissatte kontrakter

I Ungarn blev en eventarrangør i 2008 tildelt en kompleks rammekontrakt på grundlag af enhedspriser, som stadig ville have været for høje selv seks år senere. Den for højt prissatte kontrakt blev efterfølgende afsluttet to år før tiden.

Udbudsbetingelser — en hindring for gennemsigtighed og ligebehandling

I Italien afslørede revisionen flere tilfælde af offentlige udbud med begrænsede eller upræcise oplysninger om de tekniske kriterier, der ville blive taget i betragtning ved tildelingen af kontrakten. Det gjorde det vanskeligt for kompetente, men uerfarne tilbudsgivere at formulere deres bud korrekt, og det har også gjort det vanskeligt at vurdere de relative fordele ved de forskellige tilbud og begrunde den endelige beslutning om kontrakttildeling.

Kontrolsystemerne anvendes ikke ordentligt

58

Uanset bemærkningerne i punkt 56 konstaterede vi, at medlemsstaternes ordninger for kontrol af, om omkostningerne er blevet korrekt henført til søjle II, ikke fungerer ordenligt. I mange tilfælde, hvor medlemsstaterne havde fastsat koefficienter eller andre beregninger til at fastlægge fordelingen af omkostninger mellem EGFL og ELFUL, blev formlerne ikke anvendt systematisk eller ajourført regelmæssigt, men ingen kontrol havde identificeret disse mangler med henblik på at afhjælpe dem. I denne henseende er det opmuntrende at bemærke, at Kommissionen efter Rettens revision har styrket reglerne vedrørende medlemsstaternes kontrol af udgifter til teknisk bistand²⁵.

59

På samme måde var langt de fleste af de projekter, hvor vi identificerede uregelmæssigheder med hensyn til indkøb, allerede blevet kontrolleret administrativt af de relevante nationale myndigheder. Eftersom denne kontrol ikke havde påvist de mangler, som Revisionsretten konstaterede, viste den sig at være ineffektiv. Igen kan det nævnes, at Kommissionen — som reaktion på behovet for handling med henblik på at forbedre produktiviteten af medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer for teknisk bistand — allerede har rapporteret, at den er i gang med at udarbejde en vejledning om offentlige udbud for perioden 2014-2020.

Hvor egnet er resultatrammen for teknisk bistand?

60

Præamblen til finansforordningen fastsætter, at sparsommelighed, produktivitet og effektivitet er centrale principper for forsvarlig økonomisk forvaltning på alle budgetudgiftsområder. For at sikre opfyldelsen af disse principper skal der fastsættes SMART²⁶-mål for alle aktivitetsområder, som kontrolleres ved hjælp af resultatindikatorer, hvilket danner grundlag for årlige »aktivitetserklæringer«. Endelig skal institutionerne (i dette tilfælde Kommissionen) foretage forudgående og efterfølgende evalueringer²⁷.

61

I forbindelse med delt forvaltning uddelegeres ovennævnte opgaver til medlemsstaterne, som har ansvaret for at sikre, at midlerne anvendes i overensstemmelse med de gældende regler og principper²⁸.

62

Anvendelsen af alle midler under den fælles landbrugspolitik er således stramt reguleret ved krav, som har til formål at sikre udgifternes hensigtsmæssighed. Revisionen viste, at de gennemførende myndigheder ofte udelukker teknisk bistand fra anvendelsesområdet for disse bestemmelser. Men som anført i tekstboks 4 gælder forpligtelserne i finansforordningen i lige så høj grad for teknisk bistand som for aktiviteter på politikområdet »Landbrug og udvikling af landdistrikter«.

Tekstboks 4

Er teknisk bistand en aktivitet eller blot et redskab?

Generelt viste revisionen, at de ansvarlige myndigheder betragter teknisk bistand som en kilde til administrativ støtte til grundlæggende finansieringsforanstaltninger og derfor anser den for at være fritaget for de lovgivningsmæssige krav til performance. For Østrigs vedkommende er teknisk bistand helt og holdent et redskab til gennemførelse af LDP’et, og den eneste målestok for bistandens effektivitet er programmets succes. Med denne opfattelse kan teknisk bistand ikke planlægges, og der kan ikke opstilles mål eller indikatorer, som mere korrekt hører til de centrale foranstaltninger²⁹, som den bidrager til opfyldelsen af. Hvis teknisk bistand præsenteres som en særskilt samlet aktivitet i egen ret, vil det være vanskeligt for Kommissionen at vurdere de input, som er ydet på de enkelte aktivitetsområder under udvikling af landdistrikter.

Denne argumentation, der fremstiller TB-finansiering som rimelig passiv og ikke som en del af den operationelle resultatramme, modsiges af forordningerne. I artikel 66 i ELFUL-forordningen betegnes teknisk bistand både som en »aktivitet« og en »foranstaltning«, og i artikel 2, litra d), defineres »foranstaltning« som »et sæt operationer, der bidrager til gennemførelsen af en akse«. I betragtning af omfanget af de midler, der afsættes til teknisk bistand, især i medlemsstaterne (over 1,5 milliarder euro), er det endvidere vigtigt at have klarhed om, hvorvidt bistanden forvaltes forsvarligt og bidrager til programmets gennemførelse. Dette kan bedst opnås ved en hensigtsmæssig planlægning, overvågning og evaluering af bistandens specifikke virkninger.

63

Selv om teknisk bistand udgør en lille del af de samlede udgifter, repræsenterer den et betydeligt pengebeløb i løbet af programmeringsperioden, som der skal redegøres behørigt for. På trods af forsikringer fra Kommissionen og medlemsstaterne om, at deres TB-udgifter til ikke-operationelle omkostninger er både nødvendige og forholdsmæssige, og at de yder et værdifuldt bidrag til programmets succes, eksisterer der i det store hele ikke en resultatramme, som gør det muligt at påvise, at dette er tilfældet. Området er kendetegnet ved utilstrækkelig flerårig planlægning, ingen egentlig behovsanalyse, upræcise mål (ikke SMART) og ingen resultatorienteret overvågning og evaluering af TB-programmer (i stedet tillægges finansielle aspekter størst vægt).

Dårlig planlægning og vurdering af behov

64

For at kunne opstille målsætninger og fastsætte mål på hensigtsmæssig vis er det vigtigt at foretage en indledende vurdering af behovene og planlægge på mellemlang og lang sigt. Dette er endvidere en del af den forhåndsevalueringsprocedure, der er fastsat i ELFUL-forordningen³⁰.

65

I Kommissionen er en af følgerne af, at TB-udgifter opfattes som administrativ støtte, at de i vid udstrækning betragtes som årlige udgifter. På næsten alle aktivitetsområder (med undtagelse af undersøgelser og evalueringer samt ENRD) var der hverken foretaget en indledende behovsvurdering for perioden eller en flerårig planlægning af anvendelsen af midlerne. Dette betød i nogle tilfælde, at budgettildelinger blev fornyet fra år til år uden bekræftelse af, om det (kortsigtede) behov, der var udtrykt nogle år tidligere, stadig var gyldigt. Endvidere kan gennemførelsen uden en egentlig behovsanalyse blive tilfældig og ufokuseret.

66

I henhold til ELFUL-forordningen skulle medlemsstaterne foretage en forhåndsevaluering af deres landdistriktsudviklingsprogrammer med henblik på »identifikation og vurdering af behovene på mellemlang og lang sigt, de mål, der skal opfyldes, de forventede resultater, de kvantificerede mål, især når det gælder virkningerne i forhold til udgangssituationen, EF-merværdien, det omfang, hvori der er taget hensyn til Fællesskabets højt prioriterede mål, erfaringerne fra tidligere programmering og kvaliteten af procedurerne for gennemførelse, tilsyn, evaluering og økonomisk forvaltning«³¹.

67

Ligesom Kommissionen udelod de fem medlemsstater generelt teknisk bistand fra deres flerårige behovsvurderinger vedrørende udvikling af landdistrikterne. Den vigtigste konsekvens af denne politik var ustabile TB-budgetter, som kunne ændres ved en administrativ beslutning. Selv i Polen, hvor der blev udarbejdet en TB-behovsvurdering for en del af det polske LDP, var det oprindelige budget betydeligt undervurderet. I overensstemmelse med sin hands off-tilgang til medlemsstaternes udgifter under dette udgiftsområde, accepterede Kommissionen de nødvendige programændringer uden forbehold.

Målene langtfra SMART

68

Formålet med SMART-mål er at målrette støtten mere præcist og dermed nå de specifikke mål mere produktivt. SMART-mål skaber også en klarere ramme for overvågning og evaluering af resultaterne.

69

På grund af utilstrækkelig planlægning og behovsvurdering lykkedes det generelt ikke for Kommissionen at udvikle SMART-mål for TB-finansiering. Teknisk bistand indgår ikke i GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikters detaljerede årlige forvaltningsplaner, der opsummerer tjenestens mål og indikatorer for det kommende år — selv om de projekter og aktioner, der modtager støtte i form af TB-finansiering, indgår i disse planer. Heller ikke de operationelle finansieringsafgørelser, GD’et udarbejder, har SMART-mål eller indikatorer for TB-projekter, som håndteres på samme måde som Kommissionens generelle administrationsudgifter. Den eneste undtagelse er området evalueringer og undersøgelser, der, som allerede anført, indgår i den flerårige planlægning og har SMART-mål, som er integreret i kravene i de relevante særforordninger.

70

I medlemsstaterne blev der kun gjort lidt for at udvikle specifikke TB-mål. Manglen på flerårig planlægning på forskellige TB-aktivitetsområder (f.eks. nationale landdistriktsnetværks informations- og kommunikationsforanstaltninger) hæmmede gennemsigtigheden og fastlæggelsen af mål. Det hjalp heller ikke, at der ikke var nogen klar sondring mellem de enkelte TB-aktivitetsområder eller mellem disse og andre lignende aktiviteter, der ikke var relateret til målene for ELFUL. Af de fem medlemsstater, Retten besøgte, var det kun Italien, der gik ud over forordningernes overordnede anvendelsesområde. Men selv i Italien var målene ikke-kvantificerede og manglede en tidshorisont.

Tekstboks 5

Eksempler på uhensigtsmæssigt formulerede mål taget fra medlemsstaternes programmeringsdokumenter

De litauiske mål indeholdt følgende formuleringer: at sikre hensigtsmæssig forberedelse, produktiv gennemførelse og evaluering af programmet […] at sikre passende præsentation og offentliggørelse af oplysninger […] at sikre adgang til oplysninger.

De polske mål var i bund og grund blot en opremsning af de aktiviteter, der er omfattet af artikel 66 og 68 i ELFUL-forordningen. De var således i overensstemmelse med de forskriftsmæssige krav, men de præciserede ikke de forventede resultater og virkninger af den tekniske bistand og tog ikke stilling til, hvorledes resultaterne af den tekniske bistand skulle måles.

Begrænset overvågning og evaluering

71

Finansforordningen indeholder visse bestemmelser vedrørende Kommissionens overvågning og evaluering. Først og fremmest skal der udarbejdes årlige rapporter til budgetmyndigheden om opnåelsen af målsætninger på grundlag af resultatindikatorer³².

72

På området udvikling af landdistrikterne³³ var et af de centrale punkter for perioden 2007-2013 kravet om en fælles overvågnings- og evalueringsramme (CMEF) mellem Kommissionen og medlemsstaterne med et begrænset antal indikatorer, der er fælles for alle LDP’er. Hver enkelt medlemsstat forventedes ligeledes at opstille supplerende indikatorer, der gjorde det muligt at måle LDP’ets fremskridt, effektivitet og gennemslagskraft på alle trin af gennemførelsen. Der skulle udarbejdes en årlig statusrapport til Kommissionen og også forhånds- og midtvejsevalueringer og efterfølgende evalueringer af programmets kvalitet, effektivitet og gennemslagskraft.

73

Den fælles overvågnings- og evalueringsramme blev oprettet som fastsat. Men i tråd med det synspunkt, at teknisk bistand ikke er omfattet af performancekrav, blev teknisk bistand ikke nævnt i de generelle retningslinjer for CMEF og indgik heller ikke i beskrivelsen af foranstaltninger og fælles indikatorer.

74

I Kommissionen er overvågningen og evalueringen af TB-finansiering derfor lige så begrænset som planlægningen af teknisk bistand. Der er ingen kriterier, der etablerer en forbindelse til den overordnede programperformance, men der er et overvældende fokus på finansielle og andre rent administrative aspekter, som f.eks. overholdelse af udgiftslofter og frister for kontraktgennemførelse.

75

Situationen er meget tilsvarende i medlemsstaterne, igen fordi teknisk bistand ikke indgår i CMEF. Kommissionens overvågning af medlemsstaternes LDP’er er begrænset til kontrol af budgetgennemførelse og overholdelse af loftet på 4 %. Medlemsstaternes eget primære overvågningsinstrument er den årlige statusrapport, som hver enkelt medlemsstat udarbejder om sit LDP, men de årlige statusrapporter for tre af seks undersøgte LDP’er indeholdt ingen evaluering af teknisk bistand. I de tilfælde, hvor der var udarbejdet en sådan evaluering, begrænsede manglen på resultat- og effektindikatorer eller klare retningslinjer for forelæggelse af oplysninger overvågningens omfang til den finansielle gennemførelse.

Konsekvenserne af en utilstrækkelig resultatramme

76

Kommissionen skal — som ansvarlig for gennemførelsen af EU-budgettet — sikre en forsvarlig økonomisk forvaltning af ELFUL. Denne opgave indebærer blandt andet klar vejledning om effektiv og produktiv brug af teknisk bistand. Men eftersom Kommissionen ikke definerer sit eget behov for teknisk bistand som led i en resultatramme, og eftersom den ikke insisterer på, at medlemsstaterne definerer deres behov, har den frataget sig selv et redskab til at vurdere TB-udgifternes samlede virkning og dermed til at målrette finansieringen, hvor den vil være mest nyttig.

77

En resultatramme ville også være nyttig som grundlag for fremlæggelse af forslag til TB-løsninger på specifikke problemer, der vil kunne opstå med ELFUL. Da Kommissionen i 2011 og 2012 opfordrede alle medlemsstater til at udarbejde handlingsplaner med henblik på at reducere den uacceptabelt høje fejlprocent inden for udvikling af landdistrikterne, benyttede man sig ikke af lejligheden til at identificere teknisk bistand som et middel til at fremme eller støtte afhjælpende foranstaltninger.

78

I det omfang, hvor de planlægnings-, overvågnings- og evalueringselementer, der kræves i finansforordningen, er på plads i Kommissionen og i medlemsstaterne, dækker disse elementer operationelle aktiviteter snarere end administrationsudgifter, som nu tegner sig for den største andel af TB-midler. En central årsag er, at det er meget svært at planlægge og vurdere f.eks. lønomkostningernes bidrag til den samlede programperformance. Det er langt sværere at imødekomme behovet for at påvise overensstemmelse med principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning i forbindelse med denne type udgifter end i forbindelse med operationelle udgifter.

Netværkssamarbejde — kunne være en effektiv resultatramme

79

ENRD³⁴ er den eneste komponent af teknisk bistand i Kommissionen, som udtrykkeligt er defineret i EU’s lovgivning om landbrug og udvikling af landdistrikterne. Der er fastsat klare mål for ENRD i tilknytning til konsolidering og styrkelse af praksis og kapacitet med hensyn til udvikling af landdistrikter i hele Unionen.

80

En af ENRD’s opgaver er at støtte de nationale landdistriktsnetværk (NRN’er) i medlemsstaterne, der også finansieres over teknisk bistand³⁵. Der blev fastlagt et absolut loft på 25 % af de enkelte NRN’ers tildelinger til de nødvendige administrative strukturer³⁶, mens resten skulle bruges på en handlingsplan med specifikke oplysningsaktiviteter og aktiviteter til styrkelse af kapaciteten³⁷.

81

For både ENRD’s og de nationale netværks vedkommende fastsætter lovgivningen derfor mere præcise retningslinjer for anvendelsen af TB-finansiering, og der skelnes klart mellem, hvad der er operationelt, og hvad der ikke er. De fleste udgifter til netværk er i teorien forenelige med en resultatramme, hvilket burde gøre det lettere at sikre sammenhængen i TB-aktiviteterne på dette område og burde lette evalueringen og kontrollen i overensstemmelse med de generelle principper for forsvarlig økonomisk forvaltning.

82

Netværksaktiviteterne var imidlertid ofte karakteriseret ved samme ufuldstændige planlægning, overvågning og evaluering som teknisk bistand på området udvikling af landdistrikter som helhed. Generelt set er det vanskeligt at vurdere deres indvirkning — selv om der kan gøres en undtagelse for det italienske NRN (jf. tekstboks 6), der i visse henseender er en model for TB-planlægning og drift.

Tekstboks 6

Det italienske NRN³⁸ — et eksempel på en velfungerende resultatramme

Revisionen viste, at det italienske nationale landdistriktsnetværk (NRN) i vid udstrækning har nået sine overordnede operationelle mål (bedre styring, ledelsesmæssig og administrativ kapacitetsopbygning, udveksling af erfaringer og god praksis), og at det har ydet effektiv koordinering og støtte til Italiens regionale LDP’er (via dataindsamling og konsulentbistand), samtidig med at det har fremmet tværnationalt samarbejde. NRN har et populært websted og organiserer et varieret udbud af initiativer og arrangementer. Kommunikationsaktiviteterne er meget brede (herunder et web-fællesskab for unge landbrugere og skoleprojekter). Der er afholdt videokonkurrencer for unge landbrugere for at identificere og fremme bedste praksis, og vindernes arbejde er blevet uploadet på det nationale NRN-websted.

NRN’ets resultater og vellykkede samarbejde med sine interessenter skyldes til dels detaljeret planlægning af de operationelle resultater. NRN overvåges og evalueres herefter i forhold til en række indikatorer, der er ledsaget af målværdier. De fastsatte outputindikatorer (f.eks. afholdte møder og offentliggjorte retningslinjer) vedrører specifikke programaktioner, mens der er fastlagt resultatindikatorer (kundetilfredshedssatser, formidling af god praksis) og effektindikatorer (antal nøgleaktører involveret i forvaltningen, offentlighedens opfattelse af synligheden af politikkerne for udvikling af landdistrikterne) for NRN’et som helhed.

Endelig tager NRN-programmet hensyn til de forudgående og løbende evalueringer af TB-finansieringen. Alle de anbefalinger, som den uafhængige midtvejsevaluator fremsatte i 2010 om behovet for en indikatorramme, der er fælles for alle TB-aktioner, blev taget op af de italienske myndigheder med henblik på at forbedre kvaliteten af overvågningen.

12Artikel 1, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EFT L 160 af 26.6.1999, s. 103) (fuldstændig ophævet ved udgangen af 2006) fastsatte: »Udgifter til administration og personale, der afholdes af medlemsstaterne og af modtagerne af støtte […], bæres ikke af [EUGFL]«.

13Artikel 121, stk. 7, i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT L 362 af 31.12.2012, s. 1).

14Ordlyden i artikel 6 i den »nye« forordning om finansiering af den fælles landbrugspolitik (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 549) er klarere, men ikke grundlæggende anderledes.

15GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, 2013 Information Technology Master Plan, s. 12.

16Artikel 66, stk. 2 og 3.

17Bulgarien og Rumænien har faktisk ikke svaret på undersøgelsen, men de nødvendige oplysninger var tilgængelige i disse landes LDP’er og i de udgiftsfordelinger, der fastlægges af Kommissionen.

18Artikel 41, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1974/2006.

19METIS GmbH, Co-financing salaries, bonuses, top-ups from Structural Funds during the 2007-2013 period, Den Europæiske Unions Publikationskontor, Luxembourg, 2014.

20Ibid., s. 67.

21http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/doc/agri_aar_2013.pdf

22Undtagelsen er Ungarn, der har besluttet at begrænse sin TB-finansiering for perioden 2014-2020 til drift af det nationale landdistriktsnetværk og dertil knyttede aktiviteter med en samlet sats på 2,4 %. Alle andre behov med hensyn til finansiering af udvikling af landdistrikterne skal imødekommes over det nationale budget.

23»Krydsoverensstemmelse« er kravet om, at landbrugere, som modtager direkte betalinger under søjle I, skal opfylde grundlæggende standarder for miljøbeskyttelse, fødevaresikkerhed, dyre- og plantesundhed og dyrevelfærd. Ordningen gælder også for de fleste betalinger for miljøvenligt landbrug under søjle II.

24Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134 af 30.4.2004, s. 114).

25I henhold til artikel 62 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 809/2014 af 17. juli 2014 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne og krydsoverensstemmelse (EUT L 227 af 31.7.2014, s. 69) er medlemsstaternes udgifter til teknisk bistand udtrykkeligt omfattet af det generelle krav om administrativ kontrol og kontrol på stedet samt rapportering. Det understreges også, at kontrolorganerne skal være »funktionelt uafhængige« af de organer, der godkender betalingen.

26»Specifikke, målelige, realiserbare, relevante og tidsbestemte målsætninger«.

27Principperne og reglerne i dette punkt er omhandlet i artikel 27 i finansforordningen fra 2002.

28Artikel 53b i finansforordningen fra 2002.

29Som beskrevet i ELFUL-forordningens afsnit IV, kapitel II. Teknisk bistand behandles i afsnit IV, kapitel II.

30Artikel 85.

31Ibid.

32Artikel 27, stk. 3, i finansforordningen fra 2002.

33ELFUL-forordningens Artikel 77-87.

34Etableret i overensstemmelse med ELFUL-forordningens artikel 67.

35ELFUL-forordningens artikel 68.

36Artikel 41, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1974/2006.

37»[…] der mindst omfatter følgende aktiviteter: identifikation og analyse af god overførbar praksis og oplysninger herom, netværksforvaltning, tilrettelæggelse af udveksling af erfaring og knowhow, udarbejdelse af uddannelsesprogrammer for lokale aktionsgrupper under etablering og teknisk bistand til samarbejde mellem to eller flere områder og tværnationalt samarbejde«.

38Italien er én af en håndfuld medlemsstater med et system med regionale programmer for udvikling af landdistrikterne. Dette betyder, at det nationale landdistriktsnetværk spiller en dobbeltrolle som et koordinerings- og støtteorgan for regionerne i alle de områder af politikken for udvikling af landdistrikter og ikke blot er en teknisk bistandsforanstaltning. Det er derfor omfattet af CMEF-kravene, som hvis det havde været et nationalt LDP.

Konklusioner og anbefalinger

83

Samlet set konkluderer Retten, at fordi der ikke er opstillet en passende resultatramme for TB-udgifter på området landbrug og udvikling af landdistrikterne, er hverken Kommissionen eller medlemsstaterne i stand til at påvise, i hvor stor udstrækning den tekniske bistand har bidraget til de generelle politiske målsætninger for den fælles landbrugspolitik.

84

Trods de betydelige beløb, det drejer sig om, defineres teknisk bistand ikke klart i den lovgivningsmæssige ramme, og det fremgår ikke klart af reglerne, hvordan bistanden kan anvendes. Revisionen viste, at Kommissionen og medlemsstaterne har draget fuld fordel af denne situation. De frie rammer har imidlertid resulteret i en manglende stringens (punkt 28). Kommissionen har ikke udarbejdet detaljerede retningslinjer for TB-finansiering, hverken internt eller for medlemsstaterne (punkt 30 og 37).

85

I Kommissionen er skellet mellem operationelle udgifter og generelle administrative omkostninger blevet udvisket. Navnlig er udgifter til IT-vedligeholdelse blevet en stadig vigtigere del af TB-budgettet (punkt 32-35). Samtidig rapporterede fire af de fem medlemsstater, Retten reviderede, at administrationsomkostninger udgjorde den største andel af deres udgifter til teknisk bistand, med særlig vægt på lønudgifter. I situationer, hvor det berørte personale under alle omstændigheder vil skulle implementere politikker, svarer denne udnyttelse af teknisk bistand reelt til budgetstøtte. Det er nu fast praksis på mange af EU’s politikområder at finansiere lønomkostninger over teknisk bistand (punkt 39-45).

86

Manglen på en klar sondring mellem operationelle og administrative omkostninger og den manglende klarhed med hensyn til arten af aktiviteter, som teknisk bistand skal dække, mindsker den budgetmæssige gennemsigtighed og gør det vanskeligt at kontrollere, hvordan midlerne er brugt (punkt 26-28).

87

Revisionen afslørede nogle tilfælde af formel ikke-støtteberettigelse i Kommissionen, som skyldtes ukorrekt opførelse af omkostninger på budgettet (punkt 52). I medlemsstaterne er årsagen til de vigtigste problemer enten, at finansieringen er blevet anvendt til aktiviteter, der henhører under begge søjler (og som dermed ikke er fuldt ud støtteberettigede), eller problemer med hensyn til indgåelse af kontrakter og indkøb (punkt 54-59). Ikke desto mindre konkluderer Retten, at de fleste TB-udgifter opfylder de fleksible støtteberettigelseskriterier, der gælder i dag.

88

Retten konstaterede, at administrationsomkostninger såsom lønninger eller IT i praksis ofte vedrører begge søjler i den fælles landbrugspolitik. Det forhold, at de kun er støtteberettigede under søjle II (i medlemsstaterne) eller proportionelt under både søjle I og søjle II (i Kommissionen), skaber således et behov for omstændelige procedurer til at begrunde den måde, hvorpå omkostningerne er fordelt (punkt 52 og 54-56).

89

Desuden er det i sagens natur vanskeligt at vurdere, om administrationsomkostninger har givet valuta for pengene. Selv om det forhold, at teknisk bistand absorberer sådanne omkostninger, sandsynligvis på nogle måder vil bidrage til gennemførelsen af de politiske målsætninger for den fælles landbrugspolitik, er det næsten umuligt at foretage en pålidelig vurdering af et sådant bidrag, og navnlig at påvise, at denne form for TB-udgifter giver mere valuta for pengene end direkte udgifter til de centrale foranstaltninger under den fælles landbrugspolitik (punkt 46-48).

90

Hvis man tillader administrative omkostninger under teknisk bistand, kommer både Kommissionen og medlemsstaterne tillige i en interessekonflikt. Som forvaltere af den fælles landbrugspolitik beslutter de, hvor meget der skal bruges på de forskellige foranstaltninger, herunder teknisk bistand, med det formål at få mest mulig valuta for pengene. Samtidig har de som modtagere af teknisk bistand, der er udbetalt til administrative udgifter, et incitament til at maksimere betalinger til de nødvendige omkostninger ved programforvaltningen (jf. punkt 49).

Anbefaling 1

Kommissionen bør præcisere, hvordan og på hvilke områder teknisk bistand kan anvendes. Den bør navnlig præcisere forskellen mellem operationelle udgifter/udgifter til kapacitetsopbygning og støtteberettigede administrationsomkostninger/udgifter til budgetstøtte, især i forbindelse med lønninger.

En sådan præcisering vil gøre det mere gennemskueligt, hvordan midlerne kan anvendes. Kommissionen bør nøje overvåge medlemsstaternes gennemførelse af teknisk bistand.

Anbefaling 2

Kommissionen bør også træffe hensigtsmæssige foranstaltninger for at sikre, at almindelige administrative udgifter såsom regelmæssig IT-vedligeholdelse ikke opføres under budgetposter vedrørende teknisk bistand.

Anbefaling 3

Kommissionen bør fremover kræve, at medlemsstaterne rapporterer administrationsomkostninger/udgifter til budgetstøtte vedrørende udvikling af landdistrikterne separat, så det bliver mere gennemskueligt, hvilken del af TB-finansieringen der er brugt til denne form for støtte.

91

Retten konstaterede, at hverken Kommissionen eller medlemsstaterne har fastsat en passende resultatramme til at påvise nødvendigheden og effektiviteten af TB-finansieringen. Teknisk bistand var uklart formuleret i forordningerne for 2007-2013, hvilket gjorde det muligt for forvaltningsmyndighederne at udelukke den fra dette væsentlige aspekt af forsvarlig økonomisk forvaltning. Eftersom hovedparten af TB-udgifterne er ikke-operationelle, betragtes de i vid udstrækning som årlige udgifter og indgår ikke i den fælles overvågnings- og evalueringsramme. Som følge heraf er de kendetegnet ved utilstrækkelig flerårig planlægning og mangler en egentlig behovsanalyse, hvilket fører til upræcise mål og ingen resultatorienteret overvågning og evaluering (punkt 60-75).

92

Eftersom Kommissionen ikke har defineret sit eget behov for teknisk bistand som led i en resultatramme, og eftersom den ikke har insisteret på, at medlemsstaterne definerer deres behov, har den frataget sig selv et redskab til at vurdere TB-udgifternes samlede virkning og dermed til at målrette finansieringen, hvor den vil være mest nyttig. Den potentielle effektivitet af TB-finansiering er således alvorligt truet (punkt 76-78).

93

Revisionsretten konstaterede, at ordningerne for netværkssamarbejde i højere grad var forenelige med elementerne i en resultatramme, fordi der var fastsat mere præcise retningslinjer for anvendelsen af TB-finansieringen og foretaget en klar sondring mellem, hvad der er operationelle udgifter, og hvad der ikke er, og samtidig fastsat et loft for medlemsstaternes forvaltningsudgifter (punkt 79-82).

Anbefaling 4

Kommissionen og medlemsstaterne bør fastsætte en passende resultatramme for TB-finansiering. Navnlig bør Kommissionens og medlemsstaternes TB-behov vurderes grundigt, og der bør være en mekanisme til at fastsætte mål og måle fremskridt hen imod deres virkeliggørelse, hvilket igen vil fremme ansvarligheden og gøre det muligt at forbedre udgifternes effektivitet og produktivitet.

Vedtaget af Afdeling I, der ledes af Rasa Budbergytė, medlem af Revisionsretten, i Luxembourg på mødet den 11. marts 2015.

På Revisionsrettens vegne

Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
Formand

Bilag

Bilag

Finansiel planlægning af teknisk bistand i forbindelse med udvikling af landdistrikterne i perioderne 2007-2013 og 2014-2020 baseret på data fra GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter

Medlemsstat | 2007-2013 | 2014-20 | Ændringer fra 2007-2013 til 2014-2020 (2007-2013 = 100 %)
Finansieringsplan: udvikling af landdistrikterne (i euro) | Finansieringsplan: teknisk bistand (i euro) | Teknisk bistand som andel af udvikling af landdistrikterne | Finansieringsplan: udvikling af landdistrikterne (i euro) | Finansieringsplan: teknisk bistand (i euro) | Teknisk bistand som andel af udvikling af landdistrikterne | Ændring i planlægningen af udvikling af landdistrikterne | Ændring i planlægningen af teknisk bistand
Belgien¹ | 487 484 306 | 5 653 734 | 1,16 % | 647 797 759 | 7 614 324 | 1,18 % | 132,89 % | 134,68 %
Bulgarien¹ | 2 642 248 596 | 39 545 031 | 1,50 % | 2 338 783 966 | 54 500 000 | 2,33 % | 88,51 % | 137,82 %
Den Tjekkiske Republik¹ | 2 857 506 354 | 13 514 430 | 0,47 % | 2 281 445 107 | 22 500 000 | 0,99 % | 79,84 % | 166,49 %
Danmark² | 577 918 796 | 23 100 024 | 4,00 % | 629 400 690 | 25 175 839 | 4,00 % | 108,91 % | 108,99 %
Tyskland¹ | 9 078 378 263 | 92 685 319 | 1,02 % | 8 768 178 051 | 199 667 445 | 2,28 % | 96,58 % | 215,43 %
Estland | 723 736 855 | 28 586 354 | 3,95 % | 823 341 558 | 28 083 108 | 3,41 % | 113,76 % | 98,24 %
Irland¹ | 2 494 540 590 | 2 160 000 | 0,09 % | 2 190 000 000 | 3 180 000 | 0,15 % | 87,79 % | 147,22 %
Grækenland¹ | 3 906 228 424 | 45 000 000 | 1,15 % | 4 223 960 793 | 79 723 255 | 1,89 % | 108,13 % | 177,16 %
Spanien¹ | 8 049 474 764 | 101 591 356 | 1,26 % | 8 214 328 821 | 118 952 677 | 1,45 % | 102,05 % | 117,09 %
Frankrig¹ | 7 584 497 109 | 49 972 316 | 0,66 % | 11 353 567 383 | 127 974 320 | 1,13 % | 149,69 % | 256,09 %
Italien¹ | 8 985 781 883 | 191 256 136 | 2,13 % | 10 384 714 084 | 260 147 585 | 2,51 % | 115,57 % | 136,02 %
Cypern¹ | 164 563 574 | 2 913 089 | 1,77 % | 132 214 377 | 2 381 377 | 1,80 % | 80,34 % | 81,75 %
Letland | 1 054 373 504 | 41 644 500 | 3,95 % | 1 074 576 782 | 42 983 070 | 4,00 % | 101,92 % | 103,21 %
Litauen | 1 765 794 093 | 67 996 680 | 3,85 % | 1 613 088 240 | 57 323 530 | 3,55 % | 91,35 % | 84,30 %
Luxembourg¹ | 94 957 826 | - | 0,00 % | 100 574 600 | 1 058 045 | 1,05 % | 105,92 % | …
Ungarn¹ | 3 860 091 392 | 152 233 735 | 3,94 % | 3 430 667 653 | 74 055 333 | 2,16 % | 88,88 % | 48,65 %
Malta¹ | 77 653 355 | 3 063 355 | 3,94 % | 97 326 898 | 3 893 076 | 4,00 % | 125,34 % | 127,09 %
Nederlandene² | 593 197 167 | 3 251 167 | 0,55 % | 607 305 360 | 21 695 360 | 3,57 % | 102,38 % | 667,31 %
Østrig | 4 025 575 992 | 87 807 211 | 2,18 % | 3 937 551 997 | 114 181 478 | 2,90 % | 97,81 % | 130,04 %
Polen² | 13 398 928 156 | 199 950 000 | 1,49 % | 8 598 280 814 | 132 527 195 | 1,54 % | 64,17 % | 66,28 %
Portugal¹ | 4 056 570 600 | 86 483 763 | 2,13 % | 4 057 788 354 | 77 095 212 | 1,90 % | 100,03 % | 89,14 %
Rumænien¹ | 8 124 198 745 | 100 895 834 | 1,24 % | 8 015 663 402 | 178 367 919 | 2,23 % | 98,66 % | 176,78 %
Slovenien | 915 992 729 | 12 922 668 | 1,41 % | 837 849 803 | 24 946 000 | 2,98 % | 91,47 % | 193,04 %
Slovakiet² | 1 996 908 078 | 42 238 362 | 2,12 % | 1 545 272 844 | 59 291 790 | 3,84 % | 77,38 % | 140,37 %
Finland | 2 155 018 907 | 23 082 183 | 1,07 % | 2 380 408 388 | 29 874 500 | 1,26 % | 110,46 % | 129,43 %
Sverige¹ | 1 953 061 954 | 64 188 151 | 3,29 % | 1 763 315 250 | 63 410 453 | 3,60 % | 90,28 % | 98,79 %
Det Forenede Kongerige¹ | 4 612 120 420 | 31 294 724 | 0,68 % | 5 190 459 683 | 67 171 685 | 1,29 % | 112,54 % | 214,64 %
Medlemsstaternes samlede andel — gennemsnit³ | 96 236 802 432 | 1 513 030 122 | 1,57 % | 95 237 862 657 | 1 877 774 575 | 1,97 % | 98,96 % | 124,11 %

1For perioden 2014-2020 er programmet/-erne for udvikling af landdistrikterne endnu ikke eller kun delvist vedtaget af Kommissionen (pr. udgangen af februar 2015).

2For perioden 2014-2020 er fleksibilitet (overførsler fra søjle 1) endnu ikke medtaget.

3Eksklusive Kroatien, som tiltrådte EU i 2013, og som derfor ikke havde nogen ELFUL-udgifter for perioden 2007-2013. For perioden 2014-2020 er landets planlagte ELFUL-budget på 2 026 millioner euro, inklusive 55 millioner euro i teknisk bistand.

Kommissionens svar

Resumé

IV

Ifølge Kommissionen indeholder artikel 5 i forordning (EF) nr. 1290/2005 et fælles og klart juridisk grundlag for både EGFL og ELFUL på kommissionsniveau og/eller på dens vegne.

Med henblik på den nye programmeringsperiode er teknisk bistand på medlemsstatsniveau defineret i artikel 59 i forordning (EU) nr. 1303/2013.

Den valgfrihed, som den lovgivningsmæssige fleksibilitet indebærer, er nødvendig af hensyn til de nationale og regionale myndigheders lange række af behov. Kapacitetsopbygning finder især sted i forbindelse med visse typer udgifter som f.eks. administrative udgifter og IT-redskaber. Anvendelse af den tekniske bistand til udgiftsfinansiering er direkte forbundet med forberedelse, gennemførelse og evaluering af landdistriktudviklingsprogrammer (LDP).

Med hensyn til programmeringsperioden 2014-2020 har Kommissionen fremlagt nogle omfattende retningslinjer for medlemsstaterne og udstyret de områdeansvarlige med politiske retningslinjer, der skulle gøre det muligt at strømline fremgangsmåden i forhandlingerne om nye LDP’er.

V

Medlemsstaterne skal sikre, at de udviklingsforanstaltninger i landdistrikterne, som de har til hensigt at gennemføre, kan verificeres og kontrolleres. I dette øjemed indfører medlemsstaterne kontrolordninger, der giver dem rimelig sikkerhed for, at støtteberettigelseskriterierne og andre forpligtelser opfyldes (artikel 48 i forordning 1974/2006).

I programmeringsperioden 2014-2020 vil den tekniske bistand blive udsat for administrativ kontrol og kontrol på stedet (artikel 62 i forordning 809/2014) med det formål at skabe større sikkerhed for, at udgifterne er støtteberettigede.

TB-udgifter skal kunne spores, og de således finansierede ressourcer bør kunne identificeres takket være god bogføringspraksis. Det samme princip gælder for andre udgifter, støttemodtagere og aktioner, som kan finansieres ved hjælp af andre EU-midler eller offentlig støtte i almindelighed.

VI

Medlemsstaterne er forpligtede til at oplyse om programgennemførelsens kvalitet og effektivitet i den årlige statusrapport, herunder anvendelsen af den tekniske bistand (bilag VII til forordning 1974/2006).

TB-udgifter bidrager til en smidig gennemførelse af programmerne, hvilket i sidste instans er til fordel for modtagerne.

VII

Den tekniske bistand har bidraget til LDP’ernes gennemførelse og til overvågningen, kontrollen og evalueringen af disse programmer. Det er kun gennem en sammenfatning af de efterfølgende evalueringer af LDP’erne, at det vil være muligt at påvise, i hvor høj grad den tekniske bistand har bidraget til at nå den fælles landbrugspolitiks mål.

Lovgiver besluttede, at medlemsstaterne skulle have en vis fleksibilitet i brugen af de tekniske bistandsmidler.

VII Anbefaling 1

Kommissionen tilslutter sig denne anbefaling, og den vil supplere retningslinjerne i overensstemmelse hermed.

VII Anbefaling 2

Kommissionen kan ikke tilslutte sig denne anbefaling. Ifølge Kommissionen er IT-vedligeholdelse en operationel aktivitet vedrørende opdatering og udvikling af systemerne. I overensstemmelse med Kommissionens ESIF-bugetretningslinjer af 16. maj 2014 kan operationel og ikke-operationel (administrativ) teknisk bistand til IT- og revisionsudgifter i forbindelse med programmer omfattet af delt forvaltning anvendes, forudsat at alle former for IT-udgifter, uanset om de vedrører IT-udvikling eller IT-vedligeholdelse, altid afholdes over den samme budgetpost som de respektive IT-udviklingsudgifter. Denne fremgangsmåde styrker budgetdisciplinen og sammenhængen på de områder af Kommissionens budget, som er omfattet af delt forvaltning.

VII Anbefaling 3

Kommissionen tilslutter sig denne anbefaling.

Kommissionen vil på mellemlang sigt anmode om, at der fremlægges mere detaljerede oplysninger inden for det nuværende rapporteringssystem, så der bliver bedre overblik over, hvilke former for udgifter (dvs. administrative og operationelle udgifter) der afholdes over TB-budgettet.

VII Anbefaling 4

Kommissionen tilslutter sig denne anbefaling. Kommissionen vil opfordre medlemsstaterne til at anvende indikatorer, som egner sig til overvågning af TB-udgifterne, men den vil dog ikke gøre det obligatorisk.

Indledning

13

Omfanget af TB-udgifter planlægges ud fra de konstaterede relevante behov. F.eks. har forvaltningsmyndighederne i henhold til artikel 8, litra c), nr. vi), i forordning nr. 1305/2014 pligt til at sikre en rådgivende funktion vedrørende lovkrav og aktioner i forbindelse med innovation, hvilket kan have medført yderligere behov for teknisk bistand.

Kommissionen har strømlinet håndteringen af teknisk bistand inden for alle ESI-fonde og indført fælles retlige bestemmelser for alle fondene. Som følge heraf (bestemmelserne i artikel 59 i forordning 1303/2013) er viften af støtteberettigede udgifter blevet bredere, herunder udgifter til kommunikation, netværkssamarbejde, tvistbilæggelse og revision, som ikke var omfattet af teknisk bistand i den tidligere retlige ramme for udvikling af landdistrikter.

16

Med hensyn til søjle I skal samtlige forpligtelser være indgået i det pågældende regnskabsår, og med undtagelse af de sjældne tilfælde, hvor der gives tilladelse til fremførsel til det følgende regnskabsår, falder forpligtelserne bort ved årets udgang. Betalingerne kan dog strække sig over mere end et regnskabsår.

Med hensyn til søjle II er der endnu ikke fuldt overblik over resultaterne af den planlagte tekniske bistand, eftersom medlemsstaterne kan indsende udgiftsanmeldelser i hele 2015. Der er stor forskel på, i hvilket omfang medlemsstaterne planlægger at anvende teknisk bistand til udvikling af landdistrikterne.

Bemærkninger

24

Hvad søjle I angår, er medlemsstaternes administrative udgifter inden for EGFL udelukket fra finansiering. Administrative udgifter, der afholdes af modtagerne af støtte fra operationelle fonde og programmer, kan dækkes, og de kan opføres i medlemsstaternes anmeldelser med henvisning til de delegerede retsakter, som Kommissionen vedtager i henhold til den nye FMO-forordning nr. 1308/2013.

25

Kommissionen anerkender betydningen af, at de TB-finansierede administrative udgifter er begrundede og gennemsigtige. En forudsætning for at kunne gennemføre programmerne og dermed politikken for udvikling af landdistrikterne på fornuftig vis er, at forvaltningerne har de rette redskaber.

26

Ifølge Kommissionen indeholder artikel 5 i forordning (EF) nr. 1290/2005 et fælles og klart juridisk grundlag for EGFL- og ELFUL-handlinger, der udføres af Kommissionen og/eller på dens vegne.

Med henblik på den nye programmeringsperiode er teknisk bistand på medlemsstatsniveau defineret i artikel 59 i forordning (EU) nr. 1303/2013.

27

Selv om udtrykket »kapacitetsopbygning« ikke fremgår direkte af artikel 5, har alle de nævnte aktiviteter i sidste ende alligevel en kapacitetsopbyggende virkning for en lovlig og regelmæssig anvendelse af landbrugsbestemmelserne i Kommissionens og medlemsstaternes forvaltning.

28

Da lovgiver vedtog forordningerne, blev det besluttet, at medlemsstaterne kunne anlægge en fleksibel og bred tilgang i forbindelse med anvendelsen af den tekniske bistand. Kommissionen har ingen mulighed for at gribe ind i anvendelsen af disse bestemmelser, især ikke når det er konstateret, at udgifterne er støtteberettigede.

Kommissionen har dog i indeværende programmeringsperiode udstedt særlige retningslinjer for medlemsstaterne og udarbejdet politiske rettesnore og vejledende indikatorer for sagsbehandlerne.

Administrative udgifter, hvortil der afsættes teknisk bistand, skal være klart forbundet med programmets gennemførelse. At TB-midlerne kan anvendes fleksibelt inden for de fastsatte lofter, er ikke ensbetydende med mindre stringens. Medlemsstaterne bør i henhold til den delte forvaltning sikre, at EU-budgettet anvendes i overensstemmelse med principperne om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet (artikel 30 i finansforordningen 966/2012).

TB-udgifter er til fordel for de aktiviteter, som gennemføres i medlemsstaternes nationale landdistriktsnetværk, som er klart definerede og fastsat i retsgrundlaget (artikel 68 i forordning 1698/2005) og i LDP’erne.

30

Ifølge Kommissionen bør det være lovgiver, som fastsætter »definitionen« og »arten« af teknisk bistand.

Formålet med vademecummet vedrørende direkte forvaltning er at opstille nogle retningslinjer for validering, de finansielle kredsløb og de processer og procedurer, der anvendes ved budgetgennemførelsen, men ikke at opstille bestemmelser for budgettets fordeling mellem udgiftsområderne.

31

Ifølge Kommissionens regnskabssystem beløb værdien af samlede forpligtelser i 2013 sig til 21 879 114 EUR. Kommissionen udvidede netværksaktiviteterne, især i relation til Det Europæiske Innovationspartnerskab, ved udgangen af programmeringsperioden 2007-2013. Netværksaktiviteterne var et af nøgleelementerne i forbindelse med tilrettelæggelsen af den næste programmeringsperiode. Generelt er netværksaktiviteter vigtige i kraft af deres resultatorienterede støtte for den politiske planlægning. Hvad angår IT-området, fandt udviklingen af de nye og mere sofistikerede redskaber (f.eks. RDIS2, SFC) i opløbet til programmeringsperioden 2014-2020 hovedsagelig sted i 2012 og frem, og de hermed forbundne udgifter var derfor væsentligt højere end i 2007. Se også svarene på punkt 32-35.

Kommissionens fælles svar på punkt 32-35

De ansvarlige tjenestegrene i Kommissionen har finansieret IT-udgifterne over en række budgetartikler afhængig af, hvilke aktiviteter udgifterne var forbundet med:

Budgetartiklerne blev anvendt til at finansiere ikke-teknisk operationel bistand til støtteudgifter til landbrugsaktiviteter (EGFL og ELFUL blev særskilt finansieret over artikel 05 01 04) og operationel teknisk bistand direkte forbundet med gennemførelsen af de operationelle landbrugsprogrammer og -aktiviteter (EGFL finansieret over artikel 05 08 09 og ELFUL over konto 05 04 05 02).

Udvikling og vedligeholdelse af IT-administrationssystemerne er gradvist overgået til de horisontale tjenester i Kommissionen. Kommissionen har imidlertid bevaret ansvaret for de IT-systemer, der anvendes til den fælles landbrugspolitik. Ovennævnte budgetartikler anvendes til at dække både udgifterne til den indledende udvikling af IT-systemerne og til at dække udgifterne til vedligeholdelse. Heri indgår også udgifter til videreudvikling af systemerne, efterhånden som det bliver nødvendigt (vedligeholdelse med henblik på udvikling), og de nødvendige korrektive indgreb og drift.

Kommissionen har udarbejdet retningslinjer for programmerne med delt forvaltning, som indeholder de nødvendige oplysninger om, hvilke typer budgetposter der kan anvendes til IT-udgifter (og revision), så der opnås en passende sammenhæng i budgetteringen af IT-udgifterne. Alle IT-udgifter bør afholdes i overensstemmelse med disse retningslinjer, uanset om de vedrører IT-udvikling eller IT-vedligeholdelse, og vedligeholdelsesudgifter bør altid afholdes over samme budgetpost som de tilhørende udgifter til IT-udvikling. Denne fremgangsmåde styrker budgetdisciplinen og sammenhængen i alle GD’er berørt af den fælles forvaltning.

36

Se Kommissionens svar på punkt 28.

37

Se Kommissionens svar på punkt 28.

38

Det gennemsnitlige tal for brugen af teknisk bistand i programmeringsperioden 2007-2013 (1,57 %) og det anslåede tal for programmeringsperioden 2014-2020 (1,97 %) viser, at tildelingen pr. medlemsstat er moderat, og at midlerne kun anvendes til nødvendige aktiviteter i forbindelse med gennemførelsen af LDP’erne. Herudover udgør det faktisk anvendte beløb i perioden 2007-2013 (pr. 31.10.2014) kun 70 % af det planlagte beløb, jf. bilaget. Derfor er kun 1,16 % af det gennemførte budget i perioden 2007-2013 i praksis blevet anvendt til teknisk bistand.

Se også Kommissionens svar på punkt 13.

Kommissionens fælles svar for punkt 40-41

Der er brug for en udvidelse af medlemsstaternes administrative kapacitet af hensyn til den forsvarlige økonomiske forvaltning og de ambitiøse politiske målsætninger for politikken for udvikling af landdistrikter. For at sikre en passende gennemførelse er der blevet afsat yderligere midler for at fastholde den administrative kapacitet i medlemsstaterne.

Endelig var den reviderede periode ramt af en alvorlig økonomisk krise, især i visse medlemsstater, hvor de nationale forvaltninger oplevede store nedskæringer og mangel på ressourcer. For at sikre en forsvarlig politikgennemførelse og reducere den stigende fejlrate søgte de berørte forvaltninger EU-støtte gennem teknisk bistand.

43

I artikel 66, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1698/2005 fastsættes »På medlemsstaternes initiativ kan ELFUL for hvert enkelt landdistriktsudviklingsprogram finansiere aktiviteterne vedrørende forberedelse og forvaltning af, tilsyn med, evaluering og kontrol af samt information om programbistanden. Op til 4 % af det samlede beløb til hvert program kan afsættes til disse aktiviteter.« Ifølge artikel 71, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1698/2005 er det de nationale myndigheder, der fastsætter, hvorvidt en udgift er støtteberettiget, med forbehold for de særlige betingelser, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1698/2005 vedrørende visse foranstaltninger for landdistriktsudvikling.

45

Det er Kommissionens opfattelse, at overførsel af bevillinger til forvaltningsformål er med til at forbedre behandlingen af støtteanmodninger og rådgivningen til LDP-støttemodtagerne, især i forbindelse med komplekse investeringsforanstaltninger, hvilket generelt forbedrer programgennemførelsen.

46

Teknisk bistand anvendes delvis til den overordnede LDP-forvaltning, idet beslutningstagerne finder det nødvendigt af hensyn til politikgennemførelsen. Det bør derfor vurderes i lyset af LDP-resultatindikatorerne.

47

Teknisk bistand anvendes i vid udstrækning til at lette den administrative byrde for støttemodtagerne, forbedre deres kendskab til og informationsniveauet om programgennemførelsen eller opnå en fuld udnyttelse af IT-redskaberne og e-administrationen. Udgifterne til teknisk bistand, også selv om den delvis anvendes som budgetstøtte, har derfor en positiv virkning for støttemodtagerne.

48

I de økonomisk svagere medlemsstater har de nationale forvaltninger brug for øget støtte for at kunne opfylde de krav og forpligtelser, som EU stiller med hensyn til programmers gennemførelse. Disse udgifter er nødvendige, da de administrative ressourcer, som anvendes til et programs gennemførelse, skal finansieres.

Polens TB-udgifter i procent er forholdsvis lave.

49

Teknisk bistand letter gennemførelsen af de vigtige politiske målsætninger, som ikke ville være nået, hvis disse midler ikke fandtes. Kommissionen mener således ikke, at TB-udgifterne er med til at fjerne væsentlige midler fra de politiske mål, men at de tværtimod styrker gennemførelsesforanstaltningerne i medlemsstaterne.

I 2007-2013 blev kun 1,16 % af udgifterne brugt til teknisk bistand (ud af et loft på 4 %). Denne forholdsvis lille procentsats af udgifterne til landdistriktsudvikling tyder ikke på, at der er noget ønske om at maksimere betalingen af medlemsstaternes administrative udgifter.

Tekstboks 1

En række omkostninger forbundet med programgennemførelsen finansieres over TB-budgettet, men sammenholdt med politikkens samlede budget synes andelen af disse udgifter at være meget beskeden (dvs. 1,16 %).

Efter Kommissionens opfattelse bør der, selv om medlemsstaternes kontroludgifter ikke bør stige, lægges større vægt på behovet for at forbedre kontrolkvaliteten og -effektiviteten.

Af hensyn til en vellykket politik er der brug for en række obligatoriske foranstaltninger vedrørende forvaltning og kontrol, information og offentlig omtale samt overvågning og evaluering af netværksaktiviteter, og udgifterne hertil bør samfinansieres af ELFUL.

50

Kommissionen har forelagt medlemsstaterne nogle retningslinjer om brugen af teknisk bistand i programmeringsperioden 2014-2020 inden for rammerne af Udvalget for Udvikling af Landdistrikterne.

51

Tabellen i bilaget er baseret på de udkast til LDP’er, som medlemsstaterne har fremlagt, og som for de flestes vedkommende stadig er under drøftelse.

Se også Kommissionens svar på punkt 13.

54

Kommissionen foretager en række revisioner i medlemsstaterne for at kontrollere udgifterne til teknisk bistand. Der følges op på de fejl, som påpeges af Kommissionen og Revisionsretten, og der foreslås finansielle korrektioner.

De retlige rammer for programmeringsperioden 2014-2020 er blevet styrket. I vejledningen af medlemsstaterne er der blevet fremsat følgende anbefalinger: »De administrative udgifter, som støttemodtagerne finansierer ved hjælp af teknisk bistand, herunder udgifter til personale, skal være klart angivet (type administrationsudgift og tildelingskriterier). Når støttemodtagerne også håndterer midler fra andre fonde (f.eks. ESI-fonde eller EGFL) skal det være muligt at kontrollere og måle de administrationsudgifter, der finansieres ved hjælp at teknisk bistand«.

55

Medlemsstaterne gøres opmærksom på, at den tekniske bistand kun kan anvendes til LDP’er, og at det skal dokumenteres, at der er en klar adskillelse mellem administrations- og personaleudgifter under søjle 1 og 2.

Se også svaret på punkt 54.

Tekstboks 2

Ifølge de litauiske myndigheder godkender ministeriet regelmæssigt opdaterede lister over ansatte, som delvist er beskæftiget med LDP’er, med angivelse af, hvor stor en procentdel dette udgør af deres arbejdstid. I udbetalingskontoret fastsættes fordelingen af personalets arbejdstid under hensyntagen til de forskellige fonde, som kontoret håndterer, de pågældende opgaver og funktioner, de godkendte handlingsplaner, de planlagte indkaldelser af forslag og deres behandling, kontrol på stedet osv.

Med hensyn til Ungarn gjorde Kommissionen den 19. december 2014 de ungarske myndigheder opmærksom på, at der for programmeringsperioden 2014-2020 skulle fremlægges en liste over modtagerne af teknisk bistand. Hvis modtagerne også håndterede andre fonde (f.eks. ESI-fonde eller EGFL), skulle det desuden sikres, at de finansierede administrationsudgifter kunne kontrolleres og måles.

Hvad angår Østrig, blev myndighederne under forhandlingerne om programmerne for 2014-2020 gjort opmærksom på, at den tekniske bistand kun kunne anvendes i forbindelse med LDP’er, og at det skulle dokumenteres, at der var en klar adskillelse mellem administrations- og personaleudgifter i forbindelse med søjle I og II.

Hvad angår Polen, blev koefficienterne fastsat ud fra den antagelse, at fordelingen mellem søjle I og II sandsynligvis ikke ville ændre sig over tid.

Det bør bemærkes, at Kommissionen tager hensyn til Revisionsrettens bemærkninger under sine revisioner. Se også svaret på punkt 55.

56

Se Kommissionens svar på punkt 54.

Tekstboks 3

Kommissionen har gentagne gange under de bilaterale møder understreget betydningen af, at bestemmelserne om offentlige indkøb overholdes, hvilket den også har gjort i flere dokumenter, som den har udvekslet med forvaltningsmyndighederne, jf. artikel 82, stk. 2, litra f), i forordning (EU) nr. 1698/2005.

Den italienske forvaltningsmyndighed har i den årlige statusrapport specifikt forsikret, at bestemmelserne blev overholdt, især med hensyn til konkurrence og offentlige indkøb.

Områderne, hvor det kræves, at beregningerne skal udføres eller bekræftes af en ekspert, er blevet udvidet i medfør af artikel 62 i forordning (EU) nr. 1305/2013. Dette omfatter også alle transaktioner, hvor der anvendes forenklede omkostningsordninger.

62

I programmeringsperioden 2014-2020 vil de nationale landdistriktsnetværk blive overvåget ved hjælp af tre konkrete resultatindikatorer (bilag IV til forordning 808/2014). Med hensyn til de øvrige aktiviteter, som finansieres ved teknisk bistand, er der i vejledningen til medlemsstaterne angivet følgende anbefalinger: »Af hensyn til overholdelsen af de generelle principper om forsvarlig økonomisk forvaltning af EU’s fonde skal TB-udgifterne være baseret på operationelle SMART-målsætninger (jf. artikel 30 i finansforordningen nr. 966/2012) ud fra en passende vurdering af behovene. Der bør føres tilsyn med resultaterne, og de bør evalueres på grundlag af resultatindikatorer. Medlemsstaterne opmuntres til at indføre yderligere indikatorer specifikt for teknisk bistand«.

Tekstboks 4

LDP’erne gennemføres ved hjælp af foranstaltninger, hvortil der kræves støtte i form af teknisk bistand af hensyn til en generelt forsvarlig gennemførelse. I den forstand er foranstaltningerne ifølge Kommissionen at betragte som politiske redskaber (toolkit) og den tekniske bistand som en tværgående aktivitet, der støtter en effektiv forvaltning af LDP’erne.

Teknisk bistand og foranstaltningerne fastsættes ikke i de samme kapitler i lovgivningen om udvikling af landdistrikterne, hvilket er et klart bevis på, at det er hensigten, at de skal betragtes adskilt. Som eksempel kan nævnes forordning 1305/2013. I kapitel I i afsnit III beskrives foranstaltningerne, i kapitel II beskrives de fælles bestemmelser for flere foranstaltninger, og i kapitel III beskrives teknisk bistand og netværksaktiviteter. Teknisk bistand er helt klart adskilt fra foranstaltningerne. Denne adskillelse medfører dog ikke, at der ikke føres tilsyn med den tekniske bistand, eller at den ikke evalueres. Der sker en nøje planlægning, overvågning og evaluering af LDP’erne, og den tekniske bistand understøtter generelt en forsvarlig gennemførelse af LDP’erne, og at de fører til konkrete resultater.

Hvad angår Østrig, så var betalingskontorets finansiering af administrationsudgifterne i overensstemmelse med den gældende EU-lovgivning, og den blev derfor godkendt af Kommissionen.

63

Ved tilsynet og evalueringen tages der stilling til LDP’ernes samlede resultat, og hvis bidraget til (ikke-operationelle) udgifter, som ikke bidrager til bedre programresultater, var for stort, ville det give sig udslag i generelt dårligere resultater. Det er derfor Kommissionens opfattelse, at betydningen af den tekniske bistand indirekte indgår i vurderingen.

64

Målsætninger og mål fastsættes på passende niveau i forbindelse med LDP’erne.

Se også Kommissionens svar på punkt 62.

67

Medlemsstaterne anmodes om at vurdere, hvordan det generelt kan lade sig gøre at dække behovene på mellemlang og lang sigt ved hjælp af LDP’erne.

Programændringer kræver behørig dokumentation fra medlemsstaterne, og ændringer i TB-udgifterne kræver, at der argumenteres konkret.

Herudover viser Polens eksempel, at det kan være vanskeligt at foretage en særskilt og fornuftig vurdering af behovene på lang sigt inden for teknisk bistand.

69

Kommissionen har ikke fastsat særskilte målsætninger for al teknisk bistand, eftersom det ifølge Kommissionen ikke var nødvendigt, ikke opfyldte kravene om omkostningseffektivitet og ikke stod i forhold til de eventuelle resultater. Men hvor det har været relevant, har den benyttet sig af flerårig planlægning og fastsat nogle milepæle (evaluering, IT-udviklingsplan osv.).

73

Teknisk bistand er ikke nævnt særskilt i de generelle retningslinjer for CMEF, eftersom performancekravene kontrolleres og måles indirekte i forbindelse med resultaterne af de foranstaltninger, som de bidrager til.

Ved CMEF anvendes de supplerende LDP-indikatorer (jf. artikel 81, stk. 2, i forordning 1698/2005), som skal fastsættes af medlemsstaterne med henblik på overvågning og evaluering af LDP’ernes særlige træk. Der er også indført fælles evalueringsspørgsmål til anvendelse ved midtvejsevalueringen og den efterfølgende evaluering af den tekniske bistand.

75

På grund af den meget store bredde i de behov, der dækkes med teknisk bistand, ville det kræve en meget stor og omkostningstung ramme, hvis overvågningen og evalueringen skulle skilles fra de LDP-elementer, som de bidrager til, hvilket skal sættes i forhold til de relativt små udgifter, der er tale om. I henhold til bilag VII i forordning 1974/2006 skal det i den årlige statusrapport angives, hvad forvaltningsmyndigheden og tilsynsudvalget har gjort for at sikre kvalitets- og effektivitetskravene til programgennemførelsen, herunder teknisk bistand. Evalueringen af LDP’erne (inkl. vurdering af performance og virkning) bør imidlertid ske i forbindelse med midtvejsevalueringen og den efterfølgende evaluering.

76

På grund af det store antal LDP’er og den store bredde i behovene anses medlemsstaterne for at være bedre placerede til at vurdere, hvornår og hvordan der er størst behov for støtte som fastsat i lovgivningen. Medlemsstaterne målretter støtten på grundlag af en vurdering af behovene, og midlerne afsættes til de konkrete områder, der vurderes at være relevante. Som det fremgår af tallene, er områderne meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat.

77

Der er sket en betydelig stigning i samarbejdet mellem betalingskontorerne ud fra et ønske om at vurdere og rette op på de eksisterende mangler i forbindelse med gennemførelsen, som fører til høje fejlrater. Denne form for aktiviteter kan finansieres ved hjælp af teknisk bistand.

78

Se Kommissionens svar på punkt 75.

82

Forsamlingen af landdistriktsnetværk, som er oprettet i henhold til artikel 3, litra d), i Kommissionens gennemførelsesafgørelse nr. 825/2014, skal som en af sine opgaver i programmeringsperioden 2014-2020 sikre, at der føres passende tilsyn med ENRD- og EIP-netværkerne, og at deres aktiviteter vurderes. I den samme afgørelse fastsættes det i artikel 8, litra c), at der skal ske en løbende vurdering af effektiviteten af ENRD’s og EIP-netværkets aktiviteter.

Konklusioner og abefalinger

83

Den tekniske bistand har bidraget til LDP’ernes gennemførelse og til overvågningen, kontrollen og evalueringen af disse programmer. Det er kun gennem en sammenfatning af de efterfølgende evalueringer af LDP’erne, at det vil være muligt at påvise, i hvor høj grad den tekniske bistand har bidraget til at nå den fælles landbrugspolitiks mål.

Lovgiver har besluttet, at medlemsstaterne skal have en vis fleksibilitet i brugen af de tekniske bistandsmidler.

84

Ifølge Kommissionen indeholder artikel 5 i forordning (EF) nr. 1290/2005 et fælles og klart juridisk grundlag for EGFL- og ELFUL-handlinger, der udføres af Kommissionen og/eller på dens vegne.

Med henblik på den nye programmeringsperiode er teknisk bistand på medlemsstatsniveau defineret i artikel 59 i forordning (EU) nr. 1303/2013.

Den valgfrihed, som den lovgivningsmæssige fleksibilitet indebærer, er nødvendig af hensyn til de nationale og regionale myndigheders lange række af behov. Om LDP’erne gennemføres på forsvarlig vis, afhænger i høj grad af udgifterne, herunder administrationsudgifterne til IT-redskaber. Anvendelse af den tekniske bistand til udgiftsfinansiering er direkte forbundet med forberedelse, gennemførelse og evaluering af landdistriktsprogrammer (LDP).

Med hensyn til programmeringsperioden 2014-2020 har Kommissionen fremlagt omfattende retningslinjer for medlemsstaterne og udstyret de områdeansvarlige med politiske retningslinjer, der skulle gøre det muligt at strømline fremgangsmåden i forhandlingerne om nye LDP’er.

85

I overensstemmelse med Kommissionens ESIF-budgetretningslinjer kan operationel og ikke-operationel (administrativ) teknisk bistand til IT- og revisionsudgifter i forbindelse med programmer omfattet af delt forvaltning anvendes, forudsat at alle former for IT-udgifter, uanset om de vedrører IT-udvikling eller IT-vedligeholdelse, altid afholdes over den samme budgetpost som de respektive IT-udviklingsudgifter. Denne fremgangsmåde styrker budgetdisciplinen og sammenhængen på de områder af Kommissionens budget, som er omfattet af delt forvaltning. Udgifter til teknisk bistand, som afholdes på initiativ af medlemsstaterne, er støtteberettigede, hvis de hertil anvendte midler er direkte forbundet med LDP-gennemførelsen. Med henblik herpå findes der i vejledningen til medlemsstaterne om teknisk bistand i perioden 2014-2020 en række konkrete oplysninger om udvælgelse og finansiering af personaleudgifter.

86

Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at sikre, at der er klarhed over, hvilke administrationsudgifter støttemodtagerne finansierer ved hjælp af teknisk bistand, herunder personaleudgifter. I de tilfælde, hvor støttemodtagerne også anvender andre fonde (f.eks. ESI-fonden eller EGFL), skal det sikres, at det er muligt at kontrollere og måle de administrationsudgifter, der finansieres ved hjælp af teknisk bistand¹.

Anbefaling 1

Kommissionen tilslutter sig denne anbefaling, og den vil supplere vejledningen i overensstemmelse hermed.

Anbefaling 2

Kommissionen kan ikke tilslutte sig denne anbefaling. Ifølge Kommissionen er IT-vedligeholdelse en operationel aktivitet vedrørende opdatering og udvikling af systemerne. I overensstemmelse med Kommissionens ESIF-budgetretningslinjer af 16. maj 2014 kan operationel og ikke-operationel (administrativ) teknisk bistand til IT- og revisionsudgifter i forbindelse med programmer omfattet af delt forvaltning anvendes, forudsat at alle former for IT-udgifter, uanset om de vedrører IT-udvikling eller IT-vedligeholdelse, altid afholdes over den samme budgetpost som de respektive IT-udviklingsudgifter. Denne fremgangsmåde styrker budgetdisciplinen og sammenhængen på de områder af Kommissionens budget, som er omfattet af delt forvaltning.

Anbefaling 3

Kommissionen tilslutter sig denne anbefaling.

Kommissionen vil på mellemlang sigt anmode om, at der fremlægges mere detaljerede oplysninger inden for det nuværende rapporteringssystem, så der bliver bedre overblik over, hvilke former for udgifter (dvs. administrative og operationelle udgifter) der afholdes over TB-budgettet.

91

Eftersom teknisk bistand er en tværgående støtteaktivitet, indgår tilsynet og evalueringen af de hermed forbundne udgifter i det overordnede tilsyn og den overordnede evaluering af programmerne.

I forbindelse med den tekniske bistand anvendes specifikke finansielle resultatindikatorer.

92

Hvorvidt et redskab er effektivt, er ikke afhængig af, at der findes et system til at vurdere dets virkning.

Anbefaling 4

Kommissionen tilslutter sig denne anbefaling.

Kommissionen vil opfordre medlemsstaterne til at anvende indikatorer, som egner sig til overvågning af TB-udgifterne, men den vil dog ikke gøre det obligatorisk.

1Vejledning om teknisk bistand 2014-2020.

QJ-AB-15-003-DA-E  1977-5636

Teknisk bistand betyder traditionelt set tilvejebringelse af ekspertise og finansiering med henblik på at støtte offentlige myndigheder i forbindelse med gennemførelsen af politikker. I forbindelse med denne revision undersøgte Retten, hvordan EU’s udgifter til teknisk bistand blev brugt på området landbrug og udvikling af landdistrikterne i perioden 2007-2013. Retten konstaterede, at man er gået fra at opfatte teknisk bistand som »kapacitetsopbygning« og over til at bruge bistanden til almindelige administrative omkostninger. Af denne årsag, og fordi der ikke er opstillet en passende resultatramme, er hverken Kommissionen eller medlemsstaterne i stand til at påvise, i hvor stor udstrækning den tekniske bistand har bidraget til virkningen af den fælles landbrugspolitik.