EIROPAS REVĪZIJAS PALĀTA

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tālrunis +352 4398-1

E-pasts: eca-info@eca.europa.eu

Internets: http://eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

YouTube: EUAuditorsECA

Plašāka informācija par Eiropas Savienību ir pieejama portālā Europa (http://europa.eu).

Luksemburga: Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2015. gads

Print | ISBN 978-92-872-2687-7 | ISSN 1831-0877 | doi:10.2865/47402 | QJ-AB-15-010-LV-C
PDF | ISBN 978-92-872-2682-2 | ISSN 1977-5717 | doi:10.2865/64934 | QJ-AB-15-010-LV-N
EPUB | ISBN 978-92-872-2703-4 | ISSN 1977-5717 | doi:10.2865/959986 | QJ-AB-15-010-LV-E

© Eiropas Savienība, 2015. gads

Reproducēšana ir atļauta, ja tiek norādīts avots.

Attiecībā uz jebkādu 46. lappusē publicētās kartes izmantošanu vai reproducēšanu atļauja ir jāprasa tieši autortiesību īpašniekam.

KĀ PASŪTĪT ES IZDEVUMUS

Bezmaksas izdevumi

•Viens eksemplārs:
ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).

•Vairāk nekā viens eksemplārs vai plakāti/kartes:
Eiropas Savienības pārstāvniecībās (http://ec.europa.eu/represent_lv.htm),
Eiropas Savienības delegācijās valstīs, kas nav ES dalībvalstis (http://eeas.europa.eu/delegations/index_lv.htm),
ar Europe Direct dienesta starpniecību (http://europa.eu/europedirect/index_lv.htm)
vai piezvanot uz tālruņa numuru 00 800 6 7 8 9 10 11 (zvanīšana bez maksas no jebkuras vietas Eiropas Savienībā) (*).

(*)Informāciju sniedz bez maksas, tāpat arī lielākā daļa zvanu ir bezmaksas (izņemot dažus operatorus, viesnīcas vai taksofonus).

Maksas izdevumi

•Ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).

LV
2015

Nr. 11

Īpašais ziņojums

Vai Komisija labi
pārvaldīja
partnerattiecību
nolīgumus
zivsaimniecības nozarē

(saskaņā ar LESD 287. panta 4. punkta otro daļu)

Revīzijas darba grupa

ERP īpašajos ziņojumos tiek atspoguļoti rezultāti, kas iegūti atsevišķu budžeta jomu vai vadības aspektu lietderības un atbilstības revīzijās. ERP atlasa un izstrādā šos revīzijas uzdevumus tā, lai tiem būtu pēc iespējas lielāka ietekme, konkrēti, tiek ņemts vērā risks, kādam pakļauta lietderība vai atbilstība, attiecīgo ienākumu vai izdevumu apjoms, paredzamie notikumi, kā arī politiskās un sabiedrības intereses.

Šo lietderības revīziju veica ERP locekļa Augustyn Kubik vadītā I apakšpalāta, kura revidē dabas resursu aizsardzības un apsaimniekošanas izdevumu jomas. Revīziju vadīja ERP loceklis Jan Kinšt, un tajā piedalījās šādi darbinieki: locekļa biroja vadītājs Alejandro Ballester Gallardo, nodaļas vadītājs Colm Friel, revīzijas darba grupas vadītāja Maria Luisa Gómez-Valcárcel, revidente Oana Dumitrescu un revidents Frédéric Soblet.

No kreisās uz labo: F. Soblet, M. L. Gómez-Valcárcel, C. Friel, J. Kinšt, A. Ballester Gallardo, O. Dumitrescu.

Saturs

Saīsinājumi

Kopsavilkums

Ievads

Starptautisko zivsaimniecības nolīgumu nepieciešamība

Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē

Eiropas tāljūras flote un partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē

Revīzijas tvērums un pieeja

Apsvērumi

I daļa. Sarunas par partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē

Komisija laikus vadīja zivsaimniecības nolīgumu noslēgšanas un atjaunināšanas sarunas, lai izvairītos no zvejas darbību pārtraukumiem

Komisija ir vadījusi sarunas par attiecīgu nolīgumu tīklu, tomēr Indijas okeāna reģionā ir jāuzlabo saskaņotība

Partnerattiecību nolīgumu mērķi nodrošināt, lai sarunu gaitā panāktā vienošanās par zvejas iespējām attiektos tikai uz zvejas resursu pārpalikumu, bija grūti sasniegt

Maksa par Komisijas noslēgtajiem partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē bija relatīvi augsta, ņemot vērā iepriekšējos izlietojuma līmeņus

Ex post novērtējumos sniegtā informācija ne vienmēr noderēja lēmumu pieņemšanas procesā un sarunās

II daļa. Partnerattiecību nolīgumos zivsaimniecības nozarē paredzēto piekļuves tiesību un nozares atbalsta komponentu īstenošana

Zvejas atļauju iegūšanas (licencēšanas) process bija ilgstošs un sarežģīts, bet Komisija vēl nebija veikusi pasākumus, lai apzinātu, ko tajā var uzlabot

Nozvejas centrālā uzraudzība nebija pienācīga, un tas apdraud problēmu savlaicīgu konstatēšanu un maksājumu pareizu aprēķināšanu

Komisija un partnervalstis vienojās par attiecīgām darbībām, kas finansējamas, izmantojot nozares atbalstu, bet nebija koordinācijas ar citiem partneriem šajā nozarē

Komisijas veiktā nozares atbalsta pasākumu kontrole bija ierobežota, un partnervalstu faktiski īstenotie pasākumi dažkārt atšķīrās no tiem, par ko panākta vienošanās sarunās

Maksājumi, kurus Komisija veica nozares atbalstam, nebija saistīti ar progresu, ko partnervalstis panākušas sarunu gaitā nolemto pasākumu īstenošanā

Secinājumi un ieteikumi

I pielikums. | Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē: plašāka informācija par to noslēgšanas sarunām un īstenošanu
II pielikums. | 2015. gadā spēkā esošie partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē
III pielikums. | Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē

Komisijas atbilde

Saīsinājumi

EAF: Eiropas Attīstības fonds

EEZ: Ekskluzīvā ekonomiskā zona

ERP: Eiropas Revīzijas palāta

ES: Eiropas Savienība

EZS: elektroniskā ziņošanas sistēma jeb elektroniskais žurnāls

FAO: ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija

FPA: partnerattiecību nolīgums zivsaimniecības nozarē

ĢD: ģenerāldirektorāts

IOC: Indijas okeāna komisija

IOTC: Indijas okeāna tunzivju komisija

MSY: maksimālais ilgtspējīgas ieguves apjoms

PV: partnervalstis

RFMO: reģionāla zvejniecības pārvaldības organizācija

UNCLOS: Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencija

VMS: kuģu satelītnovērošanas sistēma

ZZTEK: Zivsaimniecības zinātnes, tehnikas un ekonomikas komiteja

Kopsavilkums

I

Eiropas Savienība (ES) sarunu ceļā slēdz nolīgumus ar piekrastes valstīm, lai ES ārējai flotei iegūtu piekļuves tiesības šo valstu zvejas vietām. Šie nolīgumi ir attīstījušies no vienkāršiem piekļuves nolīgumiem, kādi tie bija pagājušā gadsimta astoņdesmitajos gados, līdz partnerattiecību nolīgumiem ilgtspējīgas zivsaimniecības nozarē (SFPA), ar kuriem tiecas uzturēt stabilus zvejas resursus, vienlaikus ar sniegto nozares atbalstu arī attīstot partnervalsts zvejas nozari. Komisija cenšas paplašināt nolīgumu tīklu, jo tie piedāvā nozīmīgas priekšrocības ne tikai ES flotei, bet arī partnervalstīm.

II

Palāta revidēja zivsaimniecības nolīgumus, kuriem finanšu iemaksa ir veikta no ES budžeta (t. i., netika skatīti nolīgumi, kas balstījās uz nozvejas kvotu apmaiņu). Palāta pārbaudīja četrus no 12 nolīgumiem, kas bija spēkā revīzijas laikā: ar Mauritāniju (nolīgums par vairāku sugu zivīm Atlantijas okeānā), Madagaskaru, Mozambiku un Seišelām (nolīgumi par tunzivīm Indijas okeānā). Šie četri zivsaimniecības nolīgumi aptver 77 % no FPA maksājumiem 2013. gadā.

III

Revīzijas mērķis bija novērtēt, vai Komisija labi pārvaldīja partnerattiecību nolīgumus zivsaimniecības nozarē. Revīzija ietvēra pārbaudes par FPA noslēgšanas sarunām un piekļuves tiesību un nozares atbalsta īstenošanu. Revidenti secināja, ka Komisija kopumā labi pārvaldīja šos nolīgumus, bet joprojām ir uzlabojamas jomas saistībā ar sarunu procesu un protokolu īstenošanu.

IV

Sarunu procedūras par zivsaimniecības nolīgumu noslēgšanu un atjaunošanu bieži vien ir sarežģītas un ilgstošas, tomēr Komisija ir sekmīgi tikusi galā ar šīm grūtībām un ar dažiem izņēmumiem spējusi izvairīties no flotes zvejas darbību pārtraukumiem. Noslēgto nolīgumu tīkls atbilda attiecīgās ES flotes vajadzībām un prioritātēm.

V

Ja ļoti ilgstošas sarunas saistībā ar jauniem protokoliem apdraudēja zvejas darbību nepārtrauktību, tad kuģi ar Komisijas starpniecību drīkstēja lūgt attiecīgajai trešai valstij zvejas atļaujas līdz jaunā protokola parakstīšanai, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 1006/2008 9. pantā. Taču tas neatbilst citai reglamentējošajai prasībai, proti, “ekskluzivitātes klauzulai”, un tās piemērošana noveda pie pārpratumiem starp partnervalsti un Komisiju.

VI

Zivsaimniecības nolīgumus uzskata par instrumentiem, kas nodrošina attiecīgo zvejas darbību ilgtspēju. Kā noteikts kopējās zivsaimniecības politikas pamatregulā, sarunu gaitā noslēgtajam nolīgumam par zvejas darbībām būtu jāļauj ES kuģiem nozvejot tikai partnervalstu zvejas resursu pārpalikumu. Taču pārpalikuma jēdzienu ir ļoti grūti piemērot praksē, jo nav ticamas informācijas par zivju krājumiem un par vietējās zvejas flotes zvejas intensitāti vai par citu ārzemju flotu zvejas intensitāti, kam partnervalstis arī ir piešķīrušas piekļuvi.

VII

Faktiskās vienības izmaksas, kas samaksātas par tonnu zivju, bieži bija ievērojami lielākas nekā vienības izmaksas, kas bija sarunu pamatā. Kaut arī sarunās ņēma vērā no iepriekšējiem protokoliem paziņoto nozveju, atsauces daudzums, par kuru noslēgta vienošanās nesenākajos protokolos, bieži vien tika atstāts lielāks, tādēļ zvejas iespējas regulāri bija nepilnīgi izmantotas. Tomēr neatkarīgi no izmantotajām zvejas iespējām ES finanšu iemaksa bija samaksāta pilnībā. Protokolu nepilnīgo izmantojumu un izrietošās lielās izmaksas varēja daļēji saistīt ar tehniskiem nosacījumiem, par kuriem sarunu gaitā panākta vienošanās ar partnervalstīm nolūkā ievērot šo valstu tiesību aktus un nodrošināt zvejas darbību ilgtspēju.

VIII

Informācija, kas sniegta zivsaimniecības nolīgumu neatkarīgos ex post novērtējumos, ne vienmēr ir pietiekami pilnīga, konsekventa vai salīdzināma, tāpēc tā mazāk noder lēmumu pieņemšanā, kad notiek sarunas par protokoliem.

IX

Revīzijā secināja, ka piekļuves nosacījumu īstenošana netika pārvaldīta pietiekami stabili. Komisija pienācīgi neuzraudzīja ilgstošo un sarežģīto licencēšanas procesu gaitu, lai apzinātu kavēšanās iemeslus un uzlabojamās jomas.

X

Revīzijā konstatēja nepilnības nozvejas datu pārvaldībā, kā par to liecina atšķirības starp dalībvalstu, Komisijas un ex post novērtējumos sniegtajiem nozvejas datiem. Tā kā FPA maksājumi balstās uz nozvejas datiem, rodas finanšu risks.

XI

Kaut arī nozares atbalsta plānošana ir uzlabojusies, Komisijas loma revidēto protokolu īstenošanas uzraudzībā joprojām bija ierobežota. Nav skaidras sistēmas, kas noteiktu attiecināmības un izsekojamības noteikumus finansētajām darbībām. Turklāt Komisijai nav pietiekamu kontroles tiesību; piemēram, partnervalstis dažos gadījumos ir īstenojušas no plānotajām atšķirīgas darbības, un tās var nebūt tādas, kas efektīvi sekmē zivsaimniecības nolīgumu mērķu sasniegšanu.

XII

Visbeidzot, protokoli ļauj apturēt maksājumus, bet neļauj daļēji samazināt nozares atbalsta maksājumus, ja nolīgumā paredzētās darbības vai rezultāti ir tikai daļēji sasniegti. Turklāt, neraugoties uz to, ka attīstības koncepcija ir viena, nosacījumi nozares atbalsta izmaksai atšķiras no Eiropas Attīstības fonda (EAF) nosacījumiem budžeta atbalsta izmaksai, un tas reizēm radīja nekonsekvences.

XIII

Palāta ir sagatavojusi turpmāk minētos ieteikumus.

Lai uzlabotu jauno zivsaimniecības nolīgumu un protokolu sarunu procesu, Komisijai

a)jāpārskata neaktīvie nolīgumi un jāizsver, kā risināt zvejas darbību pārtraukumus, ko nosaka ekskluzivitātes klauzula, vienlaikus ievērojot kopējās zivsaimniecības politikas principus. Turklāt Komisijai jāprecizē un protokolos jāiekļauj pienācīgi noteikumi, kas nodrošina zvejas darbību nepārtrauktību periodā starp diviem protokoliem;

b)jāformulē reģionālās stratēģijas zivsaimniecības pārvaldības attīstībai un jānodrošina, lai sarunu rezultātā parakstītie protokoli vienā un tajā pašā reģionā būtu saskaņoti ar attiecīgo reģionālo stratēģiju un ar pārējiem ES fondiem;

c)sarunās par jaunu protokolu zvejas iespējām jāņem vērā iepriekšējo protokolu izlietojuma līmeņi un jācenšas labāk saistīt maksājumus par piekļuves tiesībām ar faktisko nozveju, vienlaikus gādājot, lai negatīvi neietekmētu zvejas darbības;

d)labāk jāanalizē SFPA klauzulu potenciālā ietekme uz protokola izmantojumu, vienlaikus saglabājot ES un attiecīgo partnervalstu savstarpējos ieguvumus un, iespējams, apspriežoties ar attiecīgajām ieinteresētajām personām, lai apzinātu, kad vajadzīgi svarīgāko klauzulu daudz plašāki novērtējumi;

e)ex post novērtējumu ievirzei jābūt tādai, lai iegūtu konsekventu un salīdzināmu analīzi par to, kāda ir saskaņā ar šiem protokoliem izlietoto publisko līdzekļu atdeve, kā arī salīdzināmu un kritisku analīzi par to, cik tie ir efektīvi ES un attiecīgajai partnervalstij.

Lai uzlabotu FPA īstenošanu, Komisijai ir nekavējoties

f)jāizstrādā procedūras, kas ļautu uzraudzīt katru licencēšanas procesa posmu, tostarp laiku, kas vajadzīgs dalībvalstīm, partnervalstīm un Komisijas dienestiem; tas jādara, lai apzinātu un novērstu procedūras nepilnības;

g)jāsekmē elektronisko licenču vai atļauto kuģu saraksta pieņemšana visam licenču derīguma periodam;

h)jānodrošina, lai jauno nozvejas datubāzi karoga dalībvalstis pilnībā izmantotu un lai tā sniegtu ticamus nozvejas datus, kurus var konsolidēt, uzraudzīt un atjaunināt;

i)attiecībā uz jaunajiem protokoliem jāierosina ieviest attiecināmības prasības, lai novērtētu nozares atbalsta finansējumam piemērotus pasākumus (pārējās prasības varētu attiekties uz izsekojamību, atlasi, ziņošanu un darbības rezultātu mērīšanu, kā arī uz Komisijas kontroles tiesībām);

j)ar citiem attīstības partneriem, kas darbojas zivsaimniecības nozarē, jānodrošina efektīva koordinācija zivsaimniecības nolīgumu nozares atbalsta jomā;

k)jānodrošina, lai nozares atbalsta izmaksas būtu saskaņā ar pārējiem ES budžeta atbalsta maksājumiem un balstītos uz rezultātiem, ko partnervalstis sasniegušas, īstenojot kopīgi nolemto darbību matrici.

Ievads

Starptautisko zivsaimniecības nolīgumu nepieciešamība

01

Princips par brīvu piekļuvi atklātai jūrai pakāpeniski izzuda, sākot no pagājušā gadsimta septiņdesmitajiem gadiem un pēc trešās Apvienoto Nāciju Organizācijas konferences par Jūras tiesību konvenciju (UNCLOS III). Kad pēc deviņus gadus ilgām sarunām Konvencija 1982. gadā stājās spējā, tā paredzēja starptautiskās tiesības, kas valstīm atļāva pieprasīt ūdeņu suverenitāti līdz pat 200 jūras jūdžu attālumā no to krasta līnijas (ekskluzīva ekonomikas zona jeb EEZ) nolūkā izpētīt un izmantot, aizsargāt un apsaimniekot dabas resursus šajos ūdeņos. Arvien vairāk valstu nolēma paplašināt savu suverenitāti līdz 200 jūdžu robežai, un rezultātā aptuveni 90 % zivju resursu nonāca piekrastes valstu kontrolē. Daudzas tāljūras zvejas flotes¹, kas šajos ūdeņos iepriekš bija zvejojušas, bija spiestas slēgt piekļuves nolīgumus ar piekrastes valstīm.

02

Notikušā rezultātā ES (jeb “Eiropas Kopiena”, kā tolaik to sauca) sāka sarunas par divpusējiem zivsaimniecības nolīgumiem ar piekrastes valstīm, kas lielākoties bija jaunattīstības valstis. Šie nolīgumi sākumā bija vienkārši piekļuves nolīgumi, kas nodrošināja zvejas iespējas ES tāljūras zvejas flotei un kļuva par nozīmīgu ieņēmumu avotu šīm jaunattīstības valstīm. Nolīgumu raksturs bija komerciāls, un tie galvenokārt balstījās uz principu “maksā, zvejo un dodies prom”.

03

Kopš 1981. gada ES ir noslēgusi arī vairākus “ziemeļu nolīgumus”. Tie ir savstarpēji nolīgumi, kas ietver apmaiņu ar zvejas iespējām starp ES flotēm un Norvēģijas, Islandes un Farēru salu flotēm bez jebkādām finanšu iemaksām. Uz minētajiem nolīgumiem šis ziņojums neattiecas.

Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē

04

Vienkāršie piekļuves nolīgumi tika kritizēti, it īpaši par to ietekmi uz krājumu pārmērīgu izmantošanu, pārredzamības trūkumu un par to, ka regulas netiek īstenotas un ievērotas, par to, ka tie izmantoja piekrastes jaunattīstības valstu vājās spējas risināt sarunas un īstenot nolemto, un par to, ka tie nebija pienācīgi līdzekļi attīstības sadarbībai zivsaimniecības nozarēs.

05

Atbildot uz šo kritiku, ar 2002. gada kopējo zivsaimniecības politikas reformu tika ieviests “partnerattiecību” jēdziens, lai akcentētu ES mērķus atbalstīt valstu zivsaimniecības nozares attīstību partnervalstīs (PV), pastiprināt un sekmēt politisko dialogu starp ES un jaunattīstības valstīm un veicināt ilgtspējīgu zivsaimniecību. Šos jaunās paaudzes nolīgumus sauca par partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē (FPA) (sk. 1. izcēlumu). Finanšu iemaksa bija sadalīta divās atsevišķās daļās: piekļuves tiesības EEZ un “nozares” finanšu atbalsts, kura mērķis ir veicināt ilgtspējīgu zivsaimniecības attīstību partnervalstīs.

1. izcēlums

Partnerattiecību nolīgumu zivsaimniecības nozarē mērķi²

οNodrošināt racionālu un ilgtspējīgu jūras dzīvo resursu ekspluatāciju partnervalstīs (ieviešot pārpalikuma jēdzienu no ANO Jūras tiesību konvencijas)³.

οNodrošināt nodarbinātību tajos Savienības reģionos, kas ir atkarīgi no zvejas.

οNodrošināt ES zivsaimniecības nozares turpmāku eksistenci un konkurētspēju.

οNodrošināt pietiekamu piedāvājumu ES tirgū.

οRadīt pievienoto vērtību Savienībai.

οUzlabot partnervalstu zivsaimniecības vadību, attīstot to zvejas resursu apsaimniekošanas un kontroles spēju.

οVeicināt zivsaimniecības nozares ekonomisko attīstību partnervalstīs, kā arī uzlabot nodarbinātību, veselības apstākļus un uzņēmējdarbības vidi nozarē.

06

Komisija uzskata, ka partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē Eiropas tāljūras flotei piedāvā būtiskas priekšrocības, kas labāk nekā citi veidi ļauj iegūt piekļuvi trešo valstu ūdeņiem un resursiem. Turpmāk uzskaitītas konkrētas priekšrocības.

—Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē dod Eiropas flotei piekļuvi zvejas vietām saskaņā ar skaidrāku, vienotu un stabilāku tiesisko regulējumu, kas sniedz lielāku juridisko noteiktību nekā privāti nolīgumi starp Eiropas kuģu īpašniekiem un trešām valstīm. Eiropas kuģu īpašnieki arī ir atzinuši priekšrocības, ko dod partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē, un ir lūguši Komisijai paplašināt nolīgumu tīklu, kaut arī viņiem būs jāveic lielāka iemaksa par piekļuves tiesībām.

—Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē veicina zinātnisko sadarbību starp ES un tās partnervalstīm. Protokolos ir paredzētas zinātniskās komitejas sanāksmes, lai izskatītu krājumu līmeņus un izsvērtu reģionālo zvejniecības organizāciju lēmumus. Partnervalstis reizēm sadarbojas ar ES zinātniekiem saistībā ar flotes darbībām to valstīs.

—Lai nodrošinātu godīgas konkurences nosacījumus dažādajām tāljūras flotēm piekrastes valstu ekskluzīvajā ekonomikas zonā, protokolos paredzēta arī nediskriminācijas klauzula. Tas nozīmē, ka tehniskajiem standartiem un citiem ilgtspējas principiem, kas attiecas uz partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē, būtu jāattiecas arī uz nolīgumiem starp attiecīgajām partnervalstīm un citām flotēm, kuras atrodas to EEZ. Tam būtu arī jāstiprina ilgtspējīga zvejas resursu apsaimniekošana.

—Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē partnervalstīs veicina vietējās zivsaimniecības nozares labāku pārvaldību un apsaimniekošanu, atbalstot vietējo un ārvalstu flotu darbību uzraudzību, kontroli un pārraudzību. Šie nolīgumi sniedz ievērojamu finansējumu, kas sekmē vietējo zvejas darbību ilgtspējīgu attīstību.

07

Kopējā zivsaimniecības politikas reforma 2014. gadā ieviesa ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīguma (SFPA) jēdzienu. Šīs reformas mērķis ir uzlabot atsevišķus aspektus partnerattiecību nolīgumos, piemēram, pieejamās informācijas apjomu, uz kuras pamata nosaka pieejamo pārpalikumu partnervalstu EEZ, ilgtspējīgas zvejas veicināšanu partnervalstu ūdeņos, veicot mērķtiecīgu un regulāru ES nozares atbalsta uzraudzību un cilvēktiesību klauzulas iekļaušanu. Galvenais šo nolīgumu mērķis ir sniegt tiesisko, vides, ekonomisko un sociālo aspektu pārvaldības satvaru zvejas darbībām, ko veic Savienības zvejas kuģi trešo valstu ūdeņos, kur jāpiemēro līdzīgi standarti tiem, kurus piemēro Savienības zvejas kuģiem ES ūdeņos.

08

Komisija pirms vairākiem gadiem ieviesa ekskluzivitātes klauzulu, kura piemērojama visiem spēkā esošajiem partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē, lai pastiprinātu pārvaldības sistēmu, kas attiecas uz ES tāljūras flotes zvejas darbībām. Kad ir stājies spēkā nolīgums starp ES un partnervalsti, ES zvejas kuģi var zvejot partnervalsts ūdeņos tikai tad, ja viņiem ir zvejas atļauja, kas izdota saskaņā ar šā nolīguma protokolu (sk. 10. punktu).

Eiropas tāljūras flote un partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē

09

Kaut arī tāljūras flote veido mazāk nekā 1 % ES flotes un tajā ir tikai 335 kuģi no 86 283, kas reģistrēti ES, tā ir daudz nozīmīgāka zvejas kapacitātes aspektā, jo atbilst 18 % bruto tonnāžas un 7 % dzinēju jaudas⁴ no kopējās ES zvejas flotes. Tāljūras flote ir nozīmīgs zivju piegādātājs Eiropas tirgum, un tiek lēsts, ka tā dod 15 % no ES flotes kopējām nozvejām. Tā nodrošina arī 4 % darba vietu ES flotē. Aptuveni puse tāljūras flotes nozvejas tiek iegūta saskaņā ar partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē.

10

Izstrādājot partnerattiecību nolīgumu zivsaimniecības nozarē, ES un tās partnervalstis apspriež nolīgumu un tā īstenošanas protokolus. Šis nolīgums paredz sistēmu ilgtermiņa sadarbībai zivsaimniecības jomā, bet protokolos izklāstīti detalizēti noteikumi un nosacījumi. Parasti protokolus pārskata ik pēc trim līdz sešiem gadiem, vienojoties ar partnervalsti. Ar atsaucēm uz partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē šajā ziņojumā galvenokārt domāti protokoli. Sīkākas ziņas par sarunu procesu un pienākumiem, ko uzliek partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē, izklāstītas I pielikumā.

11

Partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē 2014. gadā no ES budžeta tika veikti maksājumi 69 miljonu EUR apmērā, kas atspoguļo būtisku samazinājumu salīdzinājumā ar vairāk nekā 200 miljoniem EUR, ko ik gadu izmaksāja pagājušā gadsimta deviņdesmitajos gados. Daļēji to var izskaidrot ar to, ka 2014. gada decembrī spēku zaudēja protokols ar Mauritāniju, saskaņā ar kuru maksājumi 2014. gadā nebija veikti, bet 2013. gadā bija izmaksāti 67 miljoni EUR. Tikai Marokai vien bija izmaksāti 40 % no 2014. gada kopsummas. Turklāt operatori arī veic finanšu iemaksas saskaņā ar šiem nolīgumiem apmaiņā pret zvejas atļaujām, ko tie saņem. To iemaksas pēdējos gados pakāpeniski ir palielinājušās.

12

Šā ziņojuma II pielikumā uzskaitīti 13 zivsaimniecības nolīgumi, kuri ir spēkā 2015. gadā un ar kuriem saistītās finanšu iemaksas ir 71 miljons EUR. Trīs no šiem 13 spēkā esošajiem nolīgumiem ir jaukti nolīgumi, kas atļauj ES flotei piekļūt dažādiem zivju krājumiem partnervalsts ekskluzīvajā ekonomikas zonā jeb EEZ. Pārējie ir nolīgumi par tunzivīm, ar kuriem zvejas tiesības partnervalsts EEZ ir piešķirtas ES kuģiem, kas seko migrējošiem tunzivju krājumiem un citām tālu migrējošām zivju sugām to ceļā ap Āfriku, kā arī Indijas un Klusajā okeānā.

13

Vēl bez jau minētajiem protokoliem ir protokols ar Gambiju (kopš 1.7.1996.), Ekvatoriālo Gvineju (kopš 30.6.2001.), Zālamana Salām (kopš 9.10.2012.), Mikronēziju (kopš 25.2.2010.), Mauritāniju (kopš 2014. gada decembra)⁵ un Mozambiku (kopš 2015. gada janvāra). Ja nolīgums joprojām ir spēkā, bet tā protokoli ir jāatjauno, kā tas ir ar šiem nolīgumiem (“neaktīvie nolīgumi”), ES flotei nav piekļuves minētās valsts zvejas vietai, ievērojot ekskluzivitātes klauzulu (sk. 8. punktu).

1Zvejas kuģi, kas zvejo ārpus savas valsts ūdeņiem.

2Lauksaimniecības un zivsaimniecības padomes 2004. gada 19. jūlija un 2012. gada 19.–20. marta secinājumi. Lielākā daļa no šiem mērķiem bija minēta arī 7. pantā Padomes 2006. gada 22. maija Regulā (EK) Nr. 861/2006, ar ko nosaka Kopienas finanšu pasākumus kopējās zivsaimniecības politikas īstenošanai un jūras tiesību jomā (OV L 160, 14.6.2006., 1. lpp.).
31. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. decembra Regulā (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 un (EK) Nr. 639/2004 un Padomes Lēmumu 2004/585/EK (OV L 354, 28.12.2013., 22. lpp.) ir noteikti ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu principi un mērķi.

3ANO Jūras tiesību konvencijas (UNCLOS) 62. panta 2. punktā pārpalikums ir aprakstīts kā pieļaujamās nozvejas daļa, kuru piekrastes valsts nevar vai nevēlas izmantot.

4Dati no 2014. gada ekonomikas pārskata par ES zvejas floti (STECF 14-16), attiecas uz ziņām par tāljūras floti 2012. gadā. Eiropas tāljūras flote šajā ziņojumā ir definēta kā tāda, kas ietver visus ES reģistrētos kuģus, kuri pārsniedz 24 metru garumu un darbojas citos zvejas reģionos, tostarp dažos ES tālākajos reģionos.

5Sarunas starp Eiropas Komisiju un Mauritāniju nolūkā noslēgt jaunu protokolu tika sekmīgi pabeigtas 2015. gada 10. jūlijā. Šim protokolam, kas uz četriem gadiem ir noslēgts par 59,125 miljoniem EUR gadā, joprojām vajadzīgs Padomes apstiprinājums un Eiropas Parlamenta piekrišana.

Revīzijas tvērums un pieeja

14

Revīzijas mērķis bija novērtēt, vai Komisija ir labi pārvaldījusi partnerattiecību nolīgumus zivsaimniecības nozarē, un revīzijā tika meklētas atbildes uz turpmāk minētajiem jautājumiem.

1)Vai Komisija labi pārvaldīja sarunas par partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē un to protokoliem?

Nolūkā atbildēt uz šo jautājumu Palāta izskatīja sarunu procesu četriem revidētajiem partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē un pārbaudīja, vai Komisija vadīja sarunas vai atjaunoja protokolus savlaicīgi, lai nodrošinātu Eiropas flotes darbību nepārtrauktību. Turklāt revīzijā vērtēja, vai sarunās par zvejas iespējām un finanšu iemaksām bija ņemti vērā FPA mērķi – nodrošināt zivju krājumu ilgtspēju par saprātīgām izmaksām ES, uzlabot partnervalstu zvejas pārvaldību un veicināt to zivsaimniecības nozares ekonomisko attīstību.

2)Vai Komisija labi pārvaldīja FPA īstenošanu?

Lai atbildētu uz šo jautājumu, Palāta pārbaudīja, kā Komisija pārvalda licencēšanas procesu un nozvejas datu ziņošanas sistēmas ticamību. Turklāt revīzijā vērtēja, vai Komisija ir pienācīgi izstrādājusi, kontrolējusi un uzraudzījusi darbības, ko finansē saskaņā ar FPA nozares atbalsta komponentu.

15

Revīzijas pieeja ietver tikšanās ar attiecīgajām ieinteresētajām personām⁶, tās informācijas analīzi, kas iegūta no Komisijas un apmeklējumos uz vietas atlasītās dalībvalstīs (Spānijā un Francijā) un četrās partnervalstīs, ar kurām ES ir noslēgusi partnerattiecības nolīgumus zivsaimniecības nozarē. Lai iegūtu reģionālu skatījumu, šai revīzijai bija izraudzītas trīs partnervalstis, kas atradās Indijas okeānā (Madagaskara, Mozambika un Seišelas). Turklāt Mauritānija bija izraudzīta kā piemērs nolīgumam par vairākām sugām un tāpēc, ka ar to noslēgtais nolīgums bija finansiāli visnozīmīgākais. Kopumā šie četri zivsaimniecības nolīgumi aptver 77 % no FPA maksājumiem 2013. gadā.

16

Revīzijas pierādījumus papildināja ar aptauju, kas bija adresēta ES tāljūras zvejas flotes operatoriem. Atbildes saņēma no kuģu īpašniekiem, kas veido 70 % šīs flotes⁷.

6Starp ieinteresētajām personām bija Eiropas Parlaments un nevalstiskas organizācijas, kas pārstāv nodarbinātību uz kuģiem un jūras vidē. Palāta arī apmeklēja kuģu operatoru un zivju pārstrādes asociācijas Spānijā un Francijā.

7Uz Palātas aptaujas jautājumiem atbildēja 21 zvejas kuģa īpašnieks / asociācija, kas kopā ekspluatē 319 kuģus (no tiem 233 peld zem ES dalībvalstu karogiem), kuri zvejo ārpus Eiropas ūdeņiem. Šie 233 kuģi atbilst 70 % no 335 kuģiem, kas veido Eiropas tāljūras floti. No aptaujā iekļautajiem kuģiem 79 % zvejo Atlantijas un Indijas okeānu reģionos, no tiem 32 % ir bentisko sugu zvejas kuģi, 22 % ir pelaģiskie traleri, 7 % ir seineri, 7 % ir lieljaudas kuģi zvejai ar āķu jedām, 7 % ir melnā heka zvejas traleri un kuģi zvejai ar grunts āķu jedām un 4 % ir kuģi tunzivju zvejai ar makšķerrīkiem.

Apsvērumi

I daļa. Sarunas par partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē

Komisija laikus vadīja zivsaimniecības nolīgumu noslēgšanas un atjaunināšanas sarunas, lai izvairītos no zvejas darbību pārtraukumiem

17

Sarunām par nolīgumiem, ar kuriem piešķir ES flotei piekļuvi piekrastes valstu EEZ zvejas vietām, būtu jābūt ar mērķi nodrošināt šīs piekļuves nepārtrauktību, lai izvairītos no jebkādas negatīvas ietekmes uz nozari. Padome ir lūgusi Komisijai novērst jebkādus pārrāvumus zvejas darbībās pēc nolīguma vai protokola termiņa beigām. Līdzīgi arī sarunās par protokolu Komisija cenšas ieviest pagaidu piemērošanas iespēju no parakstīšanas datuma līdz galīgās ratificēšanas datumam.

18

Palāta caurskatīja Komisijas sarunu procesu četriem revīzijā iekļautajiem partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē, kas bija spēkā revīzijas laikā. Revīzijā vērtēja, vai protokoli bija atjaunoti savlaicīgi un tā, lai izvairītos no ES tāljūras flotes zvejas darbību pārrāvumiem.

19

Sarunas par jauniem protokoliem ir ilgs un sarežģīts process. Komisiju sarunu risināšanai ir pilnvarojusi Padome, kura paraksta protokolu ar partnervalsti. Parlamentam ir jāsniedz sava piekrišana. Sarunu process plašāk aprakstīts I pielikumā. Tādējādi, lai nodrošinātu flotes darbību nepārtrauktību, Komisijai sarunas par jaunu protokolu ir jāsāk krietnu laiku pirms spēkā esošā protokola termiņa beigām.

20

Kopējais sarunu process četriem revīzijā iekļautajiem protokoliem, sākot no Padomes pilnvarojuma līdz laikam, kad protokols stājās spēkā pēc tam, kad bija saņemta Parlamenta piekrišana vai kad partnervalsts to bija ratificējusi, ilga no 71 nedēļas līdz 134 nedēļām (kā parādīts 1. attēlā). Sarunu ilgums ir atkarīgs no faktoriem, kurus sarunu dalībnieki nevar pilnībā prognozēt vai kontrolēt. Komisija ir aplēsusi, ka ir vajadzīgas vismaz 12 nedēļas pēc sarunu pabeigšanas (protokola “parafēšanas”), lai sagatavotu protokolu parakstīšanai Padomē, un ka Padomei ir vajadzīgas vēl sešas līdz astoņas nedēļas, lai veiktu rūpīgu pārbaudi. Tādējādi paredzamais laiks no sarunu pabeigšanas līdz Padomes parakstam ir vismaz 20 nedēļas, ņemot vērā, ka diskusijas par protokola pieņemšanu Padomē var ievilkties, bet Madagaskaras, Mozambikas un Seišelu gadījumā šis laiks ir no 29 līdz 35 nedēļām.

1. attēls

Sarunu procesa ilgums

Avots: ERP, balstoties uz sarunu dokumentiem un ES tiesību aktiem.

21

Palāta secināja, ka Komisija labi pārvalda sarunu procesu, un, kad vien iespējams, izmantojot pieejamos tiesību aktu līdzekļus, lai izvairītos no zvejas darbību pārrāvumiem. Taču 83 % operatoru, kuri piedalījās Palātas veiktajā aptaujā un kuri pārstāv aptuveni 30 % tāljūras flotes, apgalvoja, ka tos ir negatīvi ietekmējušas ieilgušās sarunas par protokoliem, galvenokārt ar Mauritāniju un Maroku, kas abi gan ir nozīmīgi, tomēr izņēmuma gadījumi.

22

Ar Mauritāniju sarunas bija ilgstošas (septiņas sarunu kārtas kopā ilga 71 nedēļu), un iepriekšējā protokola termiņš beidzās gandrīz piecus mēnešus pirms jaunā protokola parakstīšanas. Tā kā provizoriska piemērošana nebija iespējama pirms Padomes paraksta un lai izvairītos no ES flotes darbību pārrāvumiem, Komisija piemēroja ES tiesību aktu noteikumus⁸ un ierosināja Mauritānijas iestādēm, ka šajā piecu mēnešu periodā tā turpinās iesniegt pieprasījumus zvejas atļauju saņemšanai. Šo iespēju izmantoja tikai četru zvejas kategoriju kuģu īpašnieki⁹ laikā no 2012. gada 1. augusta līdz 15. decembrim. Tādējādi turpinājās šo četru kategoriju zivju zveja, bet pārējo kategoriju zveju uz laiku vajadzēja pārtraukt. Palāta atzīmē, ka laikā, kad protokols nav parakstīts, ar zvejas atļauju pieprasījumiem ir paredzēts aizsargāt ES flotes intereses, tas neatbilst ekskluzivitātes klauzulai (sk. 8. punktu).

23

Turklāt, arī izmantojot visas tiesību aktos paredzētās iespējas, Komisija nebūtu varējusi novērst zvejas darbību pārtraukšanu. Mauritānijas iestādes uzskatīja, ka darbība no 2012. gada augusta līdz decembrim ir notikusi saskaņā ar jaunā protokola provizorisku piemērošanu. Attiecīgi tās lika priekšlaikus slēgt zvejas darbības četrās kategorijās, kurās iepriekš bija atļauts turpināt zveju līdz jaunā protokola parakstīšanai. Tas radīja zaudējumus šiem kuģu īpašniekiem, kuri jau bija samaksājuši par licencēm līdz faktiskajām termiņa beigām 2014. gada 15. decembrī.

24

Ar Maroku protokolu parakstīja 2011. gada februārī, un to provizoriski piemēroja līdz 2011. gada decembrim, kad Eiropas Parlaments noraidīja tā noslēgšanu¹⁰. Pēc jaunām sarunām 2013. gada 24. jūlijā tika parafēts cits protokols, kuru Eiropas Parlaments ratificēja 2013. gada 10. decembrī un kurā nebija provizoriskas piemērošanas klauzulas tāpēc, ka Marokas puse sarunās nepiekrita tās ieviešanai. Jaunais protokols stājās spēkā tikai 2014. gada 15. jūlijā, jo Maroka to ratificēja vēlu, un tas radīja papildu izdevumus no ES budžeta¹¹, turklāt tam bija tieša finansiāla ietekme uz kuģu īpašniekiem un ES nozari, jo zvejas darbības bija pārtrauktas.

25

Saistībā ar revidētajiem Indijas okeāna protokoliem Madagaskaras un Seišelu EEZ zvejas darbību nepārtrauktība bija nodrošināta, jo jaunie protokoli bija parakstīti pirms iepriekšējo termiņa beigām un ietvēra provizoriskas piemērošanas klauzulu. Mozambikas gadījumā mēnesi nebija spēkā neviens protokols (laikposms starp iepriekšējā protokola termiņa beigām (1.1.2012.) un jaunā protokola provizoriskas piemērošanas sākumu (1.2.2012.)), bet tam nebija nozīmīgas ietekmes uz ES floti, jo šajā periodā Mozambikas ūdeņos tunzivs krājumi zvejai nebija pieejami.

Komisija ir vadījusi sarunas par attiecīgu nolīgumu tīklu, tomēr Indijas okeāna reģionā jāuzlabo saskaņotība

26

Palāta uzskata, ka saskanīgs un attiecīgs reģionālais nolīgumu tīkls ir svarīgs. Pirmkārt, labākas juridiskās noteiktības apstākļos ES flote var sekot migrējošajām sugām. Otrkārt, šāds tīkls uzlabo Komisijas stāvokli sarunu laikā, jo samazinās spiediens panākt nolīgumu, kad pastāv risks, ka flotes darbības var tikt pārtrauktas. Turklāt iecerētajai pozitīvajai ietekmei partnervalstu pārvaldības jomā, pateicoties nozares atbalstam un tam, ka ES pati kontrolē savu floti, var būt veicinoša ietekme uz reģiona zvejas darbībām. Šo ietekmi palielina Eiropas flotes darbību apmērs atsevišķos reģionos (piemēram, ES kuģi zvejai ar riņķvadu veidoja 66 % no šā tipa kuģu nozvejas Indijas okeāna rietumdaļā 2011. gadā¹², bet šā tipa kuģu nozveja savukārt atbilda 49 % reģiona kopējās nozvejas minētajā gadā).

27

Komisijas pašreizējās stratēģijas mērķis ir risināt vajadzības, kas saistītas ar nolīgumu tīkla paplašināšanu, atbilstoši nozares prasībām un prioritātēm. Atbildēs uz aptaujas jautājumiem kuģu īpašnieki pauda primāru interesi par zvejas iespējām Angolā, Gvinejā-Bisavā un Sjerraleonē, kā arī Gvinejā, Libērijā, Tanzānijā, Kenijā un Senegālā. Komisija ir sākusi sākotnējās sarunas ar Tanzāniju, pabeigusi sarunas ar Libēriju un “atdzīvinājusi” nolīgumus ar Gabonu, Maroku, Maurīciju (ar kuru protokoli aptaujas laikā jau bija stājušies spēkā), Gvineju-Bisavu un Senegālu (ar kuru protokoli jau ir parakstīti). Taču revīzijas laikā sarunas ar Mozambiku un Mauritāniju par protokolu atjaunošanu bija pārtrauktas, jo nebija vienprātības starp Komisiju un abām partnervalstīm.

28

Tomēr revidenti konstatēja, ka Indijas okeānā bija iespējams uzlabot saskaņotību starp partnervalstu nolīgumiem zivsaimniecības nozarē un to savstarpēju papildināmību ar citām ES reģionālām darbībām un finansējuma avotiem zivsaimniecības nozarē. Piemēram, tas attiecas uz zvejas uzraudzības centriem. Spēkā ir nolīgums par kuģu satelītnovērošanas sistēmas (VMS) datu reģionālu apmaiņu starp Indijas okeāna komisijas (IOC) valstīm (Komoru Salām, Maurīciju, Madagaskaru, Reinjonu un Seišelām), izmantojot serveri, kas izstrādāts ar IOC un EAF reģionālo fondu atbalstu. Mozambika nepiedalās IOC, un, kaut arī tā ir nozīmīgs partneris reģionālajā FPA tīklā, pašlaik tai nav piekļuves šiem datiem. Tā vietā, lai atbalstītu Mozambikas piekļuvi esošajai reģionālajai VMS datu apmaiņas sistēmai, Komisija tai palīdz izveidot reģionālo zvejas uzraudzības centru, saskaņā ar programmu ACP FISH II no EAF finansējot tā priekšizpēti. Paralēli Komisija ir atbalstījusi arī šīs valsts nacionālo VMS no FPA nozares atbalsta.

Partnerattiecību nolīgumu mērķi nodrošināt, lai sarunu gaitā panāktā vienošanās par zvejas iespējām attiektos tikai uz zvejas resursu pārpalikumu, bija grūti sasniegt

29

Galvenais FPA ilgtspējas princips ir tas, ka zvejas iespējām, par kurām parakstīti protokoli (daudzumi un licenču skaits), būtu jāļauj ES kuģiem zvejot tikai pieļaujamās nozvejas pārpalikumus¹³. Tāpēc ir vajadzīga ticama informācija par krājumiem (balstoties uz labākajām pieejamajām zinātniskajām atziņām), kā arī par piekrastes valstu zvejas intensitāti¹⁴ un citiem nolīgumiem. Ar šiem protokoliem tādējādi būtu jāpiešķir piekļuves tiesības konkrētai pieļaujamās nozvejas pārpalikumu daļai. Komisijai arī jānodrošina, lai FPA atspoguļotu arī maksimālās ilgtspējīgas ieguves apjoma principu (MSY)¹⁵ un Reģionālo zvejniecības pārvaldības organizāciju (RFMO) rezolūcijas un ieteikumus par zivju krājumu stāvokli.

30

Palāta pārbaudīja, kā aprēķina šo pārpalikumu un vai zivju daudzumi, ko var nozvejot saskaņā ar nolīgumu, atbilst pārpalikuma jēdzienam. Tekstuālas konsekvences aspektā tika analizēti un salīdzināti arī vairāki noslēgtie FPA.

31

Revīzijā konstatēja, ka pārpalikuma jēdzienu ir ļoti grūti piemērot praksē. UNCLOS 61. pantā ir teikts, ka pienākums noteikt pārpalikuma apmēru, ņemot vērā labākos pieejamos zinātniskos pierādījumus, gulstas uz partnervalsti. Taču revīzijā konstatēja, ka partnervalstīm nav tādu spēju. Sevišķi svarīgi tas ir saistībā ar jauktajiem nolīgumiem (piemēram, ar Mauritāniju) vai ar plaši izkliedētiem zvejas resursiem kā mazās pelaģiskās vai tālu migrējošās zivju sugas, jo ir grūti noteikt pārpalikumu konkrētas piekrastes valsts EEZ, it īpaši, ja reģionālā līmenī nav ieviesta zvejas kvotu sistēma¹⁶. Turklāt informācija par to, kāda ir vietējo zvejas flotu vai citu ārzemju zvejas flotu, kam partnervalstis arī piešķīrušas piekļuvi, zvejas intensitāte, ne vienmēr ir ticama¹⁷. Tādējādi Komisijai ir ļoti grūti aprēķināt to kopējās zvejas intensitātes daļu, kas atbilst ES flotei, un arī pieļaujamo nozveju ES flotei atbilstoši pārpalikuma pieejai.

32

Indijas okeāna reģionā Indijas okeāna tunzivju komisija (IOTC) ir sagatavojusi ieteikumus par maksimālu ilgtspējīgas ieguves apjomu (MSY) dažām sugām (piemēram, zobenzivīm) kā daļu no savām zinātniskajām atziņām¹⁸ un ir pieņēmusi rezolūcijas par divu haizivju sugu aizsardzību. Taču MSY standartu katrā atsevišķā valstī ir grūti piemērot attiecībā uz tālu migrējošām sugām, proti, tām, kas ir FPA mērķsugas.

Maksa par Komisijas noslēgtajiem partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē bija relatīvi augsta, ņemot vērā iepriekšējos izlietojuma līmeņus

33

Sarunu laikā Komisijai ir jānodrošina, lai tie protokolu noteikumi, kuriem ir ekonomiska ietekme uz ES floti un partnervalstu ekonomiku (piemēram, protokola darbības ilgums, cena, daudzumi, sugas, tehniskās prasības, kuģa īpašnieka iemaksas, ziņošanas un izkraušanas pienākumi), ļautu Eiropas flotei nolīgumus izmantot efektīvi un par godīgu cenu attiecībā uz partnervalsti piešķirtu tai piekļuvi pienācīgai daļai no partnervalstu pieejamā pārpalikuma. Komisijai arī jānodrošina, lai, gatavojot FPA nolīgumus, būtu ņemti vērā saimnieciskuma, lietderības un efektivitātes principi. Padome lūdza¹⁹, lai Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm apņemtos optimizēt zvejas iespēju izmantojumu, nodrošinot ieguldīto līdzekļu atdevi un pareizas finanšu pārvaldības principu ievērošanu.

34

ES finanšu iemaksu partnervalstīm veido divi komponenti: piekļuves tiesības EEZ un “nozares” finanšu atbalsts (sk. 5. punktu). Kaut arī partnervalstij nav noteikti ierobežojumi attiecībā uz pirmo komponentu, ar kuru stingri tiek reglamentēta piekļuve valsts zvejas vietām, nozares atbalsta līdzekļu izmaksai jābūt ar nosacījumu, ka tos izlieto pasākumiem, par kuriem ES vienojusies ar partnervalsti, proti, zivsaimniecības nozares pārvaldībai. Šis nosacījums ir paredzēts jaunajā kopējā zivsaimniecības politikā un pēc tās pieņemšanas parakstītajos FPA. Kopējās finanšu iemaksas sadalījums starp abiem komponentiem ir svarīgs sarunu procesa aspekts.

Sarunas par piekļuves tiesību komponentu

35

Protokolos ir noteikts, kādām zivīm piekļuve ir piešķirta un kādi nosacījumi šo piekļuvi reglamentē, proti, licenču skaits, kuģu veids un atsauces daudzums. Atsauces daudzums atbilst nozvejas apmēram, par kuru ES maksā minimālo piekļuves tiesību maksājumu²⁰. Ja šīs līmenis būtu pārsniegts, tad ES būtu papildus jāmaksā par papildu nozveju. Protokolos iekļauti arī tehniskie un darbības nosacījumi.

36

Apspriežot piekļuves tiesību komponentu, Komisija cenšas iegūt tādu licenču skaitu, kādu ir pieprasījušas dalībvalstis (atkarībā no pieejamā daudzuma²¹), ņemot vērā arī ārējus faktorus, kam varētu būt ietekme uz zvejas atļauju iegūšanu. Partnervalsts parasti cenšas panākt lielāko iespējamo finanšu iemaksu, kuru tad “konvertē” atsauces daudzumā.

37

Zvejas iespēju (zivju nozvejas) izmantojuma vēsturiskie dati Indijas okeāna reģionā apmeklētajās partnervalstīs atsauces daudzuma aspektā parādīts 2. attēlā. Neraugoties uz iepriekšējos protokolos iekļauto zvejas iespēju nepilnīgu izmantojumu, pašos nesenākajos protokolos iekļautais atsauces daudzums ir palicis relatīvi nemainīgs.

38

Tā kā ES finanšu iemaksa balstās uz atsauces daudzumu, nevis uz faktisko nozveju, regulāra protokolos paredzēto zvejas iespēju nepilnīga izmantošana ir novedusi pie tā, ka par vienību bieži tiek maksāta cena, kas ir daudz augstāka par sarunu pamatā bijušo vienības cenu. 3. attēlā parādīta faktiskā cena katrā nolīgumā par tunzivju zveju, ņemot vērā kopējo FPA finanšu iemaksu. Piemēram, tas liecina, ka reālā cena par katru Mozambikā nozvejoto tunzivs tonnu 2013. gadā bija aptuveni sešreiz lielāka nekā nolīgtā. To var izskaidrot ar ļoti lielo finanšu iemaksu (kas 2012. gada februāra – 2015. gada janvāra protokolā vēl pieauga no 900 000 līdz 980 000 EUR) apvienojumā ar ļoti zemu šo zvejas iespēju izlietojumu.

2. attēls

Tunzivju zvejas iespēju izmantojums Indijas okeāna reģionā apmeklētajās partnervalstīs

Avots: ERP, balstoties uz Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD datiem par zvejas iespēju izmantošanu.

3. attēls

Maksa par vienību, ko ES samaksāja par tonnu tunzivs

Avots: ERP, balstoties uz protokoliem un Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD datiem par zvejas iespēju izmantošanu.

39

Protokolos noteikto zivju krājumu tirgus vērtībai ir tieša ietekme uz protokola vērtību. Komisijai tādējādi tas bija jāņem vērā, kad tā apsprieda protokolu kopējo cenu. Tomēr vienmēr tā nebija. Nesenākajā protokolā (2013.–2014. g.) ar Mauritāniju galvkāju kategorija (tiem ir ļoti liela komercvērtība, un 2008.–2012. gada protokolā to zvejas iespēju izlietojuma līmenis vidēji bija 93 %) bija izņemta no protokola, jo bija piemērots pārpalikuma jēdziens un valsts iestādes nolēma paturēt galvkājus savas valsts flotei. Ņemot vērā šīs kategorijas lielo vērtību un augsto izlietojuma līmeni, šim lēmumam bija nozīmīga negatīva ietekme uz ES floti. Zvejas iespējas pelaģiskajām sugām (tām ir mazāka komercvērtība) 2013.–2014. gada protokolā bija palielinātas. Finanšu iemaksa par piekļuvi bija palielināta no vidēji 60 miljoniem EUR gadā 2008.–2012. gada periodam (un tikai 50 miljoniem EUR 2012. gadā) līdz 67 miljoniem EUR gadā 2013. un 2014. gadam. Tādējādi jaunais protokols Eiropas Savienībai relatīvi izmaksāja daudz dārgāk. Protokola ex post novērtējumā (kas aptvēra pirmos 11 mēnešus) norādīts, ka tiešā pievienotā vērtība visiem saņēmējiem bijusi 0,8 EUR. Tomēr tiešā pievienotā vērtība Eiropas Savienībai, kas atspoguļo ieguvumu uz katru ieguldīto eiro, bijusi tikai 0,39 EUR²². Laikposmā no 2006. gada līdz 2009. gadam šī attiecība vidēji bija 0,63 EUR.

40

Kopumā galīgā vienības cena par tonnu, kas tika samaksāta Mauritānijai, bija daudz augstāka nekā teorētiskā piekļuves maksa, kas balstījās uz pilnīgu izlietojumu. 4. attēlā parādīta aplēstā ES piekļuves tiesību maksa, kuras pamatā ir faktiskais zvejas iespēju izlietojums²³.

4. attēls

Aplēstā maksa par Mauritānijā izmantotajām zvejas iespējām

Avots: ERP, balstoties uz 2013.–2014. gada protokolu, Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD datiem, 2014. gada ex post novērtējumu.

41

Dažu tādu klauzulu pieņemšana, kas noveda pie īstenošanas problēmām (it īpaši Mauritānijā un Mozambikā), varētu būt par iemeslu tam, ka protokolus neizmantoja pilnībā. Mozambikā galvenais problēmjautājums bija prasība, lai 33 % kuģu izietu pirmszvejas pārbaudes²⁴.

42

Mauritānijā galvenie problēmjautājumi bija ierobežojošie tehniskie nosacījumi, tostarp nelielās zvejas vietas, kas bija noteiktas 2013.–2014. gada protokolā. Lielākā daļa šo nosacījumu bija izveidoti, lai aizsargātu pārlieku ekspluatētos krājumus, izvairītos no nevēlamas nozvejas un aizsargātu ekosistēmas. Laikposmā no 2012. gada augusta līdz 2013. gada decembrim ES flotes segmentiem, kurus visvairāk skāra šie tehniskie nosacījumi²⁵, bija ļoti zemi izlietojuma līmeņi, proti, nulle krabjiem un ļoti maz kategorijās “pelaģiskās zvejas kuģi, kas nav saldētājtraleri” un “vēžveidīgie”. To apstiprināja atbildes uz Palātas aptaujas jautājumiem – 70 % operatoru, kas atbildēja saistībā ar Mauritānijas protokolu, atzina, ka sarunās panāktie tehniskie nosacījumi bija neadekvāti, bet 58 % apgalvoja, ka cieta rentabilitāte.

Sarunas par nozares atbalsta komponentu

43

Nozares atbalsts ir svarīgs rīks, kas palīdz sasniegt tādus mērķus kā partnervalstu zivsaimniecības pārvaldības uzlabošana un ekonomiskās attīstības veicināšana to zivsaimniecības nozarē. Sarunu laikā Komisija, mēģinot panākt partnervalsts apņemšanos uzlabot zivsaimniecības nozares pārvaldību, tiecas palielināt nozares atbalstu. Tomēr tam ir noteikts ierobežojums 50 % apmērā no ES kopējās iemaksas (sk. 1. tabulu).

1. tabula

Nozares atbalsta nozīme divos nesenākajos pārbaudītajos protokolos katrai apmeklētajai partnervalstij

Valsts Protokols¹ un² | Madagaskara | Mauritānija | Mozambika | Seišelas
Kopējā iemaksa¹ (EUR) | 1 525 000 | 76 250 000³ | 650 000 | 5 600 000
Nozares atbalsts % | 36,1 % | 21,3 % | 38,5 % | 39,6 %
Kopējā iemaksa² (EUR) | 1 526 875³ | 70 000 000 | 980 000 | 5 116 667³
Nozares atbalsts % | 45,8 % | 4,3 % | 45,9 % | 49,5 %

1 Iepriekšējie protokoli: Madagaskara (2005.–2011. g.), Mauritānija (2008.–2012. g.), Mozambika (2008.–2011. g.) un Seišelas (2011.–2013. g.).

2 Revīzijas laikā spēkā esošie protokoli: Madagaskara (2013.–2014. g.), Mauritānija (2013.–2014. g.), Mozambika (2012.–2014. g.) un Seišelas (2014.–2020. g.).

3 Šim protokolam rēķināts vidējais atbalsts, jo ikgadējās iemaksas mainās katru gadu.

Avots: ERP, balstoties uz protokolu tekstu.

44

Palāta uzskata, ka nozares atbalsta daļas palielināšana atbilst FPA mērķiem uzlabot trešo valstu zivsaimniecības pārvaldību un veicināt to zvejniecības nozares ekonomisko attīstību.

45

Mauritānija bija vienīgais izņēmums šajā pozitīvajā tendencē palielināt to ES kopējās finansiālās iemaksas daļu, kas atvēlēta nozares atbalstam. Komisija piekrita ievērojami samazināt nozares atbalsta komponentu Mauritānijai no 21 % no kopējās FPA iemaksas 2008.–2012. gada protokolā līdz tikai 4 % 2013.–2014. gada protokolā. Šo samazinājumu ieviesa tāpēc, ka Komisijai radās grūtības iegūt informāciju no Mauritānijas iestādēm par darbībām, kas finansētas no nozares atbalsta 2008.–2012. gada protokolā (kā aprakstīts 2. izcēlumā). Kā redzams 1. tabulā, kopējā ikgadējā finanšu iemaksas summa, par kuru bijusi vienošanās ar Komisiju, abos protokolos ir līdzīga. Tas nozīmē, ka Komisija samazināja nozares atbalsta komponenta daļu un proporcionāli palielināja piekļuves tiesību komponentu, attiecībā uz kuru partnervalstīm ir ierobežots pārredzamības vai ziņošanas pienākums. Palāta uzskata, ka šāda rīcība neatbilst FPA attīstības mērķim.

46

Turklāt Palāta uzskata, ka sarunu laikā ir svarīgi ņemt vērā kopējo ES finanšu iemaksu partnervalstīm. Iesaistītajām summām ir liela nozīme partnervalstu attīstībā, kā parādīts 2. tabulā. Taču FPA un EAF iemaksas, mērķus un īstenošanas kārtību apspriež neatkarīgi. Palāta uzskata, ka tas neatvieglo Komisijas stāvokli sarunās ar partnervalstīm.

2. tabula

ES iemaksas revīzijas laikā apmeklētajām partnervalstīm un šo iemaksu nozīme attiecībā pret zivsaimniecības budžetu un valstu kopbudžetu (2013. g.)

2013. g. | Madagaskara | Mauritānija | Mozambika | Seišelas
FPA iemaksa attiecībā pret valsts zivsaimniecības budžetu | 41 % | 689 %¹ | 20 % | 250 %²
Kopējā ES iemaksa attiecībā pret valsts kopbudžetu | 5 % | 11 % | 2 % | 2 %

1 Zivsaimniecības ministrijas budžets, kā tas atspoguļots Mauritānijas Finanšu likumā. Tas neietver nozīmīgus izdevumus, piemēram, ostu izdevumus.

2 Tikai pamatdarbības izmaksas, nevis kapitālieguldījumi Seišelu iestādei, kas atbild par zveju.

Avots: ERP, balstoties uz valstu dokumentiem, Komisijas Starptautiskās sadarbības un attīstības ĢD dokumentiem un zivsaimniecības nolīgumiem (FPA).

Ex post novērtējumos sniegtā informācija ne vienmēr noderēja lēmumu pieņemšanas procesā un sarunās

47

Ex ante un ex post novērtējumus²⁶ lēmumu pieņemšanas procesā izmanto Padome, Parlaments un Komisija. Tie ir paredzēti, lai sniegtu ticamu informāciju par nolīguma izmantošanu un par pievienoto vērtību ES un partnervalstij, novērtētu partnerattiecību nolīguma ekoloģisko, ekonomisko un sociālo ietekmi un pārbaudītu, vai ar FPA sasniegtie rezultāti atbilst tiem izvirzītajiem mērķiem un ir saskaņā ar prasībām, ko noteikusi Padome²⁷ un ko paredz jaunā kopējā zivsaimniecības politika²⁸.

48

Pirms Komisijas pilnvarošanas sarunām par jaunu protokolu, Padome prasa, lai Komisija veiktu neatkarīgu gan ex post, gan ex ante novērtēšanu jau ieviestajam protokolam un ex ante novērtēšanu gadījumos, kad partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības jomā iepriekš nav noslēgti. Šis pienākums ir pastiprināts, to iekļaujot jaunajā kopējā zivsaimniecības politikā.

49

Revīzijas laikā aptaujātās ieinteresētās personas pauda apmierinātību ar to, ka ex post ziņojums bija pieejams. Tas tiek uzskatīts par derīgu rīku, jo dod kopainu par to, kā ir izmantotas nolīgumā paredzētās zvejas iespējas (izņemtās licences un nozveja) un par to, kā nolīgums darbojas un kādu pievienoto vērtību rada. Taču ziņojumā iekļautie nozvejas dati nav paši jaunākie, kaut arī Komisijas kā datu pārvaldītājas pienākums ir nodrošināt, lai ieinteresētajām personām, kas pieņem lēmumus, šie dati būtu pieejami savlaicīgi.

50

Novērtējumu sagatavošanai vajadzīgais laiks tādējādi ir jāpieskaita jau tā garajam sarunu procesam. Pirms jaunās kopējās zivsaimniecības politikas ieviešanas lielākajai daļai protokolu bija ļoti īss darbības laiks (aptuveni trīs gadi²⁹). Tādējādi novērtējumi varēja aptvert tikai neilgu vērtētā protokola darbības periodu – gadu vai mazāk. Tas samazināja novērtējumu kā lēmumu pieņemšanas rīka noderīgumu. Pozitīvas pārmaiņas ir tādas, ka pašiem jaunākajiem protokoliem ir noteikts ilgāks darbības laiks (no četriem līdz sešiem gadiem), un tas var pozitīvi ietekmēt protokolu ex post novērtējumos iekļauto datu pilnīgumu.

51

Indijas okeāna FPA ex post novērtējumos ir informācija par krājumiem un nozveju reģionālā līmenī, bet tajos iekļauta nebūtiska aprakstoša informācija, kas atkārtojas no viena vērtētā perioda uz nākamo un padara ziņojumu pārāk plašu.

52

No otras puses, revidenti secināja, ka novērtējumos nav pienācīgi vērtēts, kādā mērā konkrētais partnerattiecību nolīgums ir sasniedzis visus savus mērķus (sk. 5. punktu un 1. izcēlumu) (piemēram, nav atsauces uz nodarbinātību tajos ES reģionos, kas atkarīgi no zvejas, nav informācijas par zivju piegādi ES tirgū). Turklāt novērtējumos attiecībā uz Indijas okeānu nebija konsekventā veidā aprēķināta FPA pievienotā vērtība. Tas neatviegloja lēmumu pieņemšanas procesu, jo metodes, kas katrā protokolā izmantotas pievienotās vērtības aprēķināšanai, nav salīdzināmas un Mozambikas gadījumā ir iegūti ļoti atšķirīgi rezultāti (3. tabula).

53

Revīzijas laikā un pēc vērtēšanas procesa iekšējās revīzijas Komisija izstrādāja jaunu pievienotās vērtības novērtēšanas metodoloģiju, kas tiek piemērota kopš 2015. gada janvāra. Metodoloģija, ko izmantoja, lai novērtētu protokolus ar Madagaskaru (2014. gada februāris) un Mozambiku (2014. gada aprīlis), arī bija relatīvi jauna (2014. gada janvāris), bet pievienotās vērtības aprēķināšanai izmantotās metodes joprojām nebija salīdzināmas.

3. tabula

ES publisko ieguldījumu atdeves aprēķina nekonsekvences (pa valstīm), kā izklāstīts Indijas okeāna protokolu ex post novērtējumos

Aprēķinātā atdeve uz eiro no ES ieguldītajiem publiskajiem līdzekļiem (ex post)
Komentāri

Madagaskara
(sagatavots 2014. gada februārī)
4,09
Šajā ziņojuma modelī ir iekļauti ieguvumi un izmaksas tikai plašās kategorijās (piemēram, degviela, uzturēšana, ostas nodevas, apdrošināšana utt.), kas ne vienmēr saskan ar citos novērtējumos izmantotajām kategorijām (piemēram, Seišelās ir papildu dati par komandu, par kuģu un zvejas rīku amortizāciju un par pieskaitāmajām izmaksām). Tomēr Palāta uzskata, ka šis modelis¹ ļauj labi novērtēt izmaksas un ieguvumus.

Mozambika (sagatavots 2014. gada aprīlī)
2,08
Vērtētāji nebija sadalījuši, kādi bija ES un kādi Mozambikas ieguvumi, un ne visas ES veiktās publisko līdzekļu izmaksas bija iekļautas aprēķinā (nozares atbalsts tajā nebija iekļauts). Ja pārrēķinos Palāta izmantotu to pašu modeli, ko Madagaskarai, tad publiskā ieguldījuma ienesīgums būtu tikai 0,91 EUR uz katru ES ieguldīto eiro.

Seišelas (sagatavots 2013. gada janvārī)
4,5
Šajā novērtējumā atšķirībā no citiem bija iekļauti kuģu īpašnieku maksājumi, bet citos bija ņemti vērā tikai publiskie līdzekļi; izmaksas bija pareizi sadalītas starp pusēm, un bija ņemtas vērā visas publiskās izmaksas. Ja pārrēķinos Palāta izmantotu to pašu modeli, ko Madagaskarai, tad publiskā ieguldījuma ienesīgums būtu lielāks – 5,53 EUR uz katru ES ieguldīto eiro.

1 Attiecība: tiešā pievienotā vērtība, kas sniegta ES / ES iemaksa kopā (piekļuves tiesības un nozares atbalsts).

Avots: ex post novērtējumi.

II daļa. Partnerattiecību nolīgumos zivsaimniecības nozarē paredzēto piekļuves tiesību un nozares atbalsta komponentu īstenošana

54

FPA īstenošana ietver divus galvenos aspektus: ES kuģu piekļuvi zvejas iespējām (sk. 55.–65. punktu) un atbalstu partnervalstu zivsaimniecības nozares attīstībai (sk. 66.–83. punktu). Lai abi aspekti darbotos labi (t. i., lai nodrošinātu, ka flote var zvejot ar labiem nosacījumiem un ka nozares atbalsts uzlabo zivsaimniecības pārvaldību partnervalstīs), Komisijai ir jāievieš pienācīgas sistēmas, kas uzrauga īstenošanu. Revīzijā pārbaudīja šīs uzraudzības sistēmas.

Zvejas atļauju iegūšanas (licencēšanas) process bija ilgstošs un sarežģīts, bet Komisija vēl nebija veikusi pasākumus, lai apzinātu, ko tajā var uzlabot

55

Licencēšanas procesam, kurā kuģi iegūst atļauju zvejot saskaņā ar protokoliem, nevajadzētu būt pārlieku sarežģītam vai tādam, kas prasa daudz laika zvejas operatoriem. Komisijai ir jāpārskata dažādie licencēšanas procesa posmi un jāizvērtē, vai ir iespējams uzlabot efektivitāti. Palāta uzskata, ka ir būtiski iegūt pilnīgu pārskatu par laiku, kas vajadzīgs dažādajos procesa posmos, lai apzinātu un izlabotu to, kas nav efektīvs. Revīzijā konstatēja, ka Komisijai nav pienācīgas informācijas par licencēšanas procesa laika grafiku.

56

Protokolos ir noteikts licencēšanas process starp partnervalstīm un ES, proti, pieteikumu iesniegšana attiecīgajai valsts iestādei. Protokolos arī paredzēta elektroniska informācijas apmaiņa par zvejas darbībām. Šis process ietver Komisiju, dalībvalstis, ES delegācijas un partnervalstis. Sīkāka informācija ir sniegta I pielikumā. Palātas revīzijas uzmanības centrā bija šā procesa uzraudzībai pieejamie dati un visu kavējumu analīze.

57

Ir pazīmes, kas liecina, ka licencēšanas procesa kavēšanās negatīvi ietekmēja zvejas darbības: 78 % no Palātas aptaujas respondentiem pauda bažas par šiem kavējumiem, un šīs bažas izskanēja arī zvejas operatoru pārstāvju paziņojumos Komisijai.

58

Revidenti secināja, ka apmeklētās partnervalstis vai nu nevēlējās, vai valsts juridisko prasību dēļ nevarēja pieņemt elektroniskas zvejas atļaujas, un visas pieprasīja, lai licences oriģināls zvejas darbību laikā glabātos uz atļautā kuģa klāja.

59

Kā parādīts 5. attēlā, Mozambikā un Seišelās delegācijām un zivsaimniecības atašejiem bija informācija par laiku, kas pagājis no dienas, kad operators iesniedza pieprasījumu, līdz dienai, kad partnervalsts izdeva atļauju, turpretī Madagaskarā informācija, kas atradās vienīgi delegācijā, attiecās tikai uz to laiku, kas pagājis no dienas, kad delegācija saņēma pieteikuma dokumentus, līdz dienai, kad tos nosūtīja Komisijai. Mauritānijā uzraudzības tabula nebija pieejama.

60

Palāta secināja, ka dažos gadījumos nozīmīga aizkavēšanās notika, pirms licences pieteikuma dokumenti sasniedza partnervalstu iestādes. Taču attiecībā uz pārbaudītajiem protokoliem Komisijai nebija informācijas sistēmas, kas tai palīdzētu izsekot, cik ilgs laiks vajadzīgs katrā no licences pieteikšanas procesa posmiem, kurus Komisija bija izstrādājusi, un attiecīgi – tā nevarēja identificēt, kad bija notikusi kavēšanās (vai tā bija dalībvalsts, partnervalsts vai Komisijas līmenī). Turklāt, kaut arī saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1006/2008 prasībām ir izveidota zvejas atļauju datubāze un tajā ir atjaunināta informācija par esošajām licencēm, tajā nepietiek datu, lai analizētu kavēšanos. Tādējādi Palāta nespēja identificēt kavēšanās cēloņus. Zvejas atļauju regulas pārskatīšana, kas bija izziņota 2011. gadā, var palīdzēt apzināt un samazināt procedūru problemātiskos posmus, bet Komisijas priekšlikums vēl nav pabeigts un iesniegts koplēmuma procedūrai.

5. attēls

Zināmais licencēšanas procesa ilgums

1 Tas, ka zvejas atļaujas bija izdotas tajā pašā dienā, kad reģistrēti pieteikuma dokumenti, liek apšaubīt reģistrācijas datu ticamību.

Avots: uzraudzības tabulas, ko sniedza delegācija un zvejas atašeji.

Nozvejas centrālā uzraudzība nebija pienācīga, un tas apdraud problēmu savlaicīgu konstatēšanu un maksājumu pareizu aprēķināšanu

61

Lai apzinātu īstenošanas problēmas un sarunās par jauniem protokoliem pieņemtu uz informāciju balstītus lēmumus, kā arī nodrošinātu maksājumu pareizu aprēķināšanu par papildu nozveju, ja tāda rastos, Komisijai un dalībvalstīm ir jāuzrauga faktisko nozveju dati un jāpārbauda to precizitāte.

62

Regulā (EK) Nr. 1006/2008 prasīts, lai kuģi katru nedēļu iesniegtu nozvejas datus savām dalībvalstīm. Pamatojoties uz šo informāciju, dalībvalstīm pēc tam jāiesniedz Komisijai visi nozvejas dati katru mēnesi, norādot to sadalījumu pa zvejas vietām visās EEZ (neatkarīgi no tā, vai uz tām attiecas nolīgumi) un starptautiskajos ūdeņos. Plašāka informācija par dalībvalstu uzdevumiem šajā jomā ir sniegta I pielikumā. Ar šo informāciju Komisijai ir jāuztur nozvejas datubāze. Minētajā regulā arī prasīts, lai Komisija uzturētu zvejas atļauju datubāzi, kas dalībvalstīm regulāri jāatjaunina.

63

Revidenti konstatēja nepilnības tajā, kā Komisija pārvalda nozvejas datus pārbaudītajiem protokoliem. Palāta atklāja septiņas būtiskas atšķirības starp nozvejas datiem, ko bija snieguši dažādi avoti: dalībvalstis, Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorāts un ex post novērtējumi. Šīs atšķirības ir parādītas 4. tabulā. Komisijas līmenī nebija ticamu, saskanīgu un izsmeļošu datu par faktiskajām zivju nozvejām saskaņā ar FPA.

64

Līdzīgas atšķirības tika novērotas datos, ko Palāta saņēma no dalībvalstīm, un datos, kurus sniedza Komisija. Šīs atšķirības var izskaidrot arī ar faktu, ka dalībvalstis nosūtīja nozvejas datus (sadalījumā pēc kuģiem un sugām) Komisijai dažādos formātos. Tad Komisija datus apstrādāja manuāli, bet nekonsolidēja centrālajā datubāzē. Komisijas ir nesen veikusi pasākumus, lai situāciju labotu. 2015. gada janvārī datu pārvaldība tika nodota dienestam, kas atbild par FPA. Turklāt ir konsolidēti vēsturiskie nozvejas dati, kaut arī šī konsolidētā informācija nebija pieejama par revidēto protokolu aptverto periodu. Visbeidzot, Komisija ir izveidojusi datubāzi (nozvejas dati kopš 2013. gada), tomēr šī datubāze revīzijas laikā nedarbojās, jo dalībvalstis vēl nebija pieskaņojušās tās ziņošanas prasībām.

4. tabula

Piemēri atšķirībām starp nozvejas datiem Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorātā un ex post novērtējumos Indijas okeāna protokoliem

(tonnās)

| 2009. g. | 2010. g. | 2011. g. | 2012. g.
Madagaskara
Kopējā nozveja ex post novērtējumos | 14 596 | 10 055 | 10 282 | 8053
Kopējā nozveja Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD | 14 653 | 9916 | 9870 | 8083
Atšķirība (t) | –57 | 139 | 412 | –30
Atšķirība (%) | 0 % | 1 % | 4 % | 0 %
Mozambika
Kopējā nozveja ex post novērtējumos | 3840 | 4261 | 2330 | 1156
Kopējā nozveja Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD | 3426 | 4261 | 1442 | 1132
Atšķirība (t) | 414 | 0 | 888 | 24
Atšķirība (%) | 12 % | 0 % | 62 % | 2 %
Seišelas
Kopējā nozveja ex post novērtējumos | N. p. | N. p.. | 40 545 | N. p..
Kopējā nozveja Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD | 23 762 | 41 668 | 40 078 | 34 779
Atšķirība (t) | N. p. | N. p. | 467 | N. p.
Atšķirība (%) | N. p. | N. p. | 1 % | N. p.

N. p. – dati nav pieejami.

Avots: Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD revīzijas laikā un ex post novērtējumi.

65

Konsolidētu un apstiprinātu datu trūkumam var būt negatīvas sekas. Piemēram, ja galīgā nozveja ir lielāka par atsauces daudzumu, var būt vajadzīgs papildu maksājums, un tas rada finanšu risku. Faktiski Palāta jau identificēja gadījumu, kad nepienācīgas nozvejas uzraudzības dēļ Komisijai radās neparedzēti izdevumi³⁰. Turklāt nozvejas informācijas regulāra uzraudzība un aktualizēšana ļautu atjaunināt izmantojamo informāciju un atvieglotu lēmumu pieņemšanu sarunās, jo informācija ex post novērtējumos nav pati jaunākā (sk. 49. punktu).

Komisija un partnervalstis vienojās par attiecīgām darbībām, kas finansējamas, izmantojot nozares atbalstu, bet nebija koordinācijas ar citiem partneriem šajā nozarē

66

Saskaņā ar FPA noteikumiem Apvienotajai komitejai ir jāizstrādā daudzgadu nozares programma tādas matrices veidā, kas būtu saskaņota ar partnervalstu vajadzībām un prioritātēm zivsaimniecības nozarē. Komisijas pamatnostādnēs nozares atbalsta pārvaldībai ir norādīts, ka šajā matricē ir jāņem vērā mērķis uzlabot pārvaldību, kas panākams, izstrādājot efektīvu vadības un kontroles sistēmu zivsaimniecības nozarei un ilgtspējīgu zivsaimniecības resursu apsaimniekošanu. Nozares atbalsta matricei jāpievieno skaidri mērķi, kritēriji, procedūras un rādītāji norunāto darbību rezultātu mērīšanai. Zivsaimniecības nozares atbalsts jākoordinē ar citām finanšu partneru darbībām partnervalstīs.

67

Visās četrās apmeklētajās valstīs Palāta konstatēja, ka nozares atbalstam ierosinātās darbības bija saskaņotas ar valstu stratēģijām. Lielākā daļa plānoto darbību attiecās uz pārvaldību un ieguldījumiem zivsaimniecības nozarē. Tas sniedza labu pamatu plānotajam nozares atbalstam un saskanēja ar darbībām, kas bija plānotas iepriekšējos protokolos. Darbību kopsavilkums ir atspoguļots 5. tabulā.

1. fotoattēls. Degvielas uzpildes stacija nerūpnieciskās zvejas flotei Sešelu salās.

Avots: ERP.

5. tabula

Galvenās finansētās darbības un kopējā nozares atbalsta (NA) proporcionālā daļa (2013. gada budžetā paredzētās izmaksas)

Galvenās 2013. gadam plānotās darbības
Madagaskara¹
% no NA
Mauritānija²
% no NA
(2012-2013.g)
Mozambika1,5
% no NA
Seišelas¹
% no NA

Uzraudzības, kontroles un pārraudzības darbības (patruļas, inspekcijas, VMS, EZS)
52 %
38 %
7 %
16 %

Uzraudzības, kontroles un pārraudzības darbības (novērotāji)
4 %
-
4 %
2 %

Krājumu zinātniskā izpēte
-
3 %
63 %
10 %

Laboratorijas/pārtikas nekaitīgums (eksports)
44 %
2 %
Pagātnē veiktās darbības
3 %

Spēju veidošana un dalība sanāksmēs
-
3 %
22 %
22 %

Ar zivsaimniecības darbībām/nozari tieši saistīta infrastruktūra
-
53 %
38 % no iepriekšējā protokola atlikuma, kas izlietots 2012. gadā⁵
38 %

Ar zivsaimniecības darbībām nesaistīta infrastruktūra
-3,4
-
46 % no iepriekšējā protokola atlikuma, kas izlietots 2012. gadā⁵
-

Aizdevumu fonds vietējai zivsaimniecības nozarei
-
-
-
10 %

1 Aprēķina pamatā ir budžetā paredzētās izmaksas.

2 Aprēķina pamatā ir maksājumi 2012.–2013. gadā.

3 Darbības bija veiktas jau iepriekš.

4 Summas nav pieejamas.

5 Partnervalsts ierosinātā izmaksu summa neatbilst attiecīgā gada kopējam ES budžetam.

Avots: Matrices un darbības pārskati.

68

Tomēr protokolos nav iekļauti formālie attiecināmības nosacījumi darbībām, kas finansējamas no nozares atbalsta. Revidēto Indijas okeāna protokolu apvienoto komiteju sanāksmju protokolos nav pierādījumu, ka būtu notikušas izvērstas diskusijas par kritērijiem, procedūrām un rādītājiem nozares atbalsta rezultātu novērtēšanai. Pozitīvais piemērs no 2008.–2012. gada protokola ar Mauritāniju, kurā noteiktas konkrētas darbības jomas un rādītāji, nebija pārņemts Indijas okeāna protokolos, kas tika apstiprināti vēlāk.

2. fotoattēls. Jūrskolas kuģi, ko finansē no nozares atbalsta Sešelu salās.

Avots: ERP.

69

Revīzijā konstatēja arī to, ka apmeklētajās Indijas okeāna valstīs koordinācija starp attīstības partneriem, kas darbojas zivsaimniecības nozarē, bija vāja. Pārstāvji, kas ES delegācijā atbild par EAF atbalstu, un citi finanšu partneri regulārajās koordinācijas sanāksmēs neapspriež nozares atbalstu, un zivsaimniecības atašejs šajās sanāksmēs nepiedalās, lai gan Kotonū nolīgumā³¹ zivsaimniecības nozares ilgtspējīga attīstība ir atzīta par vienu no vispārējās ekonomiskās attīstības prioritātēm.

70

Turklāt neviena no apmeklētajām valstīm nebija FPA nozares atbalstu iekļāvusi vispārējā matricē kopā ar citiem līdzekļiem, ko paredzēts izlietot zivsaimniecības nozarē. Piemēram, Mozambikā, kur dažādi partneri finansē līdzīgas darbības, pastāv dubulta finansējuma risks, it īpaši attiecībā uz dalību sanāksmēs un inspekcijas pasākumos. Kaut arī Mozambikā ir ieviesta vispārējā matrice, tajā nav iekļauti ne visi attiecīgie partneri, ne nozares atbalsts. Tas attiecas arī uz Madagaskaru.

Komisijas veiktā nozares atbalsta pasākumu kontrole bija ierobežota, un partnervalstu faktiski īstenotie pasākumi dažkārt atšķīrās no tiem, par ko panākta vienošanās sarunās

71

Lai pārliecinātos, ka FPA nozares atbalsta elementa mērķi ir sasniegti un ka ES līdzekļi tiek izlietoti, kā plānots, Komisijai ir jāuzrauga īstenoto pasākumu efektivitāte un jāpārbauda, vai tie atbilst pasākumiem, kurus apstiprinājusi Apvienotā komiteja. Būtu arī jāprasa, lai partnervalsts sniedz pienācīgu informāciju, kas ļautu Apvienotajai komitejai novērtēt atbalstīto pasākumu rezultātus un rentabilitāti. Komisija ir izstrādājusi pamatnostādnes par nozares atbalsta īstenošanas pārbaudēm. Šajās pamatnostādnēs teikts, ka zivsaimniecības atašejs atbild par īstenoto pasākumu pārbaudēm uz vietas, politisko dialogu, citu finanšu partneru darbību uzraudzību un valsts attiecīgās dokumentācijas uzturēšanu.

72

Realitātē Komisija uzrauga nolīgumos fiksēto atbalsta darbību īstenošanu, piedaloties ikgadējā Apvienotajā komitejā. Tomēr revidētajos protokolos nebija prasību par to, kādus dokumentus uzraudzības vajadzībām partnervalstis iesniedz, un nebija arī izstrādātas procedūras par to, kā rīkoties, ja Apvienotajā komitejā rodas īstenošanas problēmas. Tā kā protokolos nebija paredzēti konkrēti uzraudzības noteikumi un nebija noteiktas kontroles tiesības, nozares atbalsta uzraudzība bija sarežģīta. Turklāt praksē zivsaimniecības atašejam Indijas okeāna reģionā nebija vajadzīgo resursu, lai veiktu padziļinātu piecu partnervalstu uzraudzību (t. i., uz vietas pārbaudītu atbalstītos projektus), it īpaši gadījumos, kad sadarbība ar iestādēm ir sarežģīta.

73

Papildus grūtībām, ko izraisīja visaptverošas uzraudzības sistēmas trūkums, Komisijai nozares atbalsta izdevumus kontrolēt traucēja arī tas, ka partnervalstu sniegtā informācija, kas parasti aprobežojās ar darbības iznākumu, ne vienmēr bija pārbaudāma. Tiešām, lielākā daļa darbību budžetā nebija izsekojamas, un Komisijai bija ierobežota pārliecība par to, ka deklarētās darbības patiešām ir veiktas un ka izmaksas ir saprātīgas.

74

Palāta secināja, ka Apvienotā komiteja regulāri nepārbaudīja nozares atbalsta darbību rentabilitāti, kā to darīja attiecībā uz 2011.-2013. gada protokolu ar Seišelām. Šajā konkrētajā gadījumā bija veikta lietderības revīzija, lai novērtētu 2012. gadā īstenotās no nozares atbalsta finansētās darbības, kam budžetā bija atvēlēti 8,45 miljoni EUR. Revīzijā secināja, ka tikai nedaudzas darbības ir īstenotas labi (piemēram, VMS), dažām īstenošana turpinājās (piemēram, datubāzes, pētījumi, infrastruktūras projekti rūpnieciskai un daļēji rūpnieciskai flotei), bet citām vidējais pabeigšanas līmenis bija zem 50 % (pārvaldības plāni, izpētes) vai arī tās vispār nebija īstenotas (piemēram, novērotāji uz klāja, jūras komunikācijas iekārtas, mazapjoma infrastruktūras utt.). Revidentu konstatējumi tika apspriesti nākamajā Apvienotās komitejas sanāksmē līdz ar ieteikumu un turpmāko pasākumu izpildes panākto progresu. Kaut arī noteikums, kas prasa izvērtēt ES finansēto investīciju atdevi, bija iekļauts 2012.–2014. gada protokolā ar Mozambiku, netika atrasti pierādījumi, ka šāds novērtējums būtu veikts.

75

Turklāt revīzijā konstatēja, ka Komisija nav pievērsusi pietiekamu uzmanību partnervalstu grūtībām apgūt nozares atbalsta līdzekļus, un tas attiecas uz trim no četriem revidētajiem protokoliem. 6. tabulā parādīts nozares atbalsta budžetu atlikums četru revidēto protokolu darbības termiņa beigās. Kaut arī neizlietoto līdzekļu proporcionālā daļa ir tik liela, Komisija par neizlietoto līdzekļu atlikuma summu un par pasākumiem, kas ar šiem līdzekļiem bija jāīsteno, uzzināja tikai tad, kad protokolu darbība jau tuvojās beigām. Šāda attīstības gaita rada risku (īpaši protokola darbības beigu posmā), ka partnervalstis, lai nezaudētu pieejamos līdzekļus, izlietos nozares atbalsta atlikumu darbībām, kurās iespējams apgūt nozīmīgu neizlietoto līdzekļu daļu, bet kuras neatbilst FPA prioritātēm uzlabot zivsaimniecības pārvaldību.

6. tabula

Nozares atbalsta atlikums iepriekšējo protokolu termiņa beigās, kurš izlietots revīzijas laikā spēkā esošo protokolu laikā

Valsts | Madagaskara | Mauritānija | Mozambika | Seišelas
Atlikums iepriekšējo protokolu termiņa beigās (EUR) | 0 | 25 000 000 | 788 555 | 5 568 928
Atlikuma proporcionālā daļa kopējā nozares atbalsta protokola darbības laikā | 0 % | 38 % | 63 % | 63 %

Avots: Protokoli, apvienoto komiteju sanāksmju protokoli un īstenošanas ziņojums.

76

Faktiski revīzijā konstatēja, ka, neraugoties uz relatīvi racionālo darbību atlasi, nevienā no revīzijas laikā apmeklētajām partnervalstīm līdzekļi nebija pilnībā izlietoti, kā plānots (kā attēlots 2. izcēlumā). Tā vietā līdzekļi reizēm bija izlietoti citiem projektiem, kuri tik lielā mērā nebija saistīti ar zivsaimniecības pārvaldību, kā tas bija ar plānotajām darbībām, un atšķīrās no orientējošajiem darbības veidiem, kas bija minēti Komisijas pamatnostādnēs nozares atbalsta īstenošanai.

2. izcēlums

Piemēri gadījumiem, kad nozares atbalsta līdzekļi valsts budžetā nebija izsekojami vai nebija izlietoti saskaņā ar vienošanos starp Komisiju un partnervalstīm

Madagaskara

Līdzekļu izsekojamība valsts budžetā nebija nodrošināta, kaut arī delegācija atkārtoti prasīja izveidot īpašu budžeta pozīciju nozares atbalstam. Tas, ka ES iemaksa un citu attīstības partneru finansējums valsts budžetā nebija īpaši iezīmēti un identificējami, radīja grūtības uzraudzīt pārskaitījumus. Izsekojamības trūkums arī var traucēt atklāt līdzekļu pārklāšanos ar reģionālo inspekcijas programmu.

Īstenošanas problēmu dēļ Komisija atlika maksājumus uz vienu gadu (2011. g.).

Mauritānija

Saskaņā ar 2008.–2012. gada protokolu šī valsts nozares atbalstā saņēma 65 miljonus EUR. No 2011. gada līdz protokola darbības beigām 2012. gada jūlijā iestādes nebija pienācīgi informējušas Komisiju par to, kā tās izlietoja nozares atbalsta līdzekļus. Tikai 2012. gada augustā pēc vairākiem Komisijas pieprasījumiem partnervalsts atklāja, ka neizlietotie nozares atbalsta piešķīrumi protokola darbības termiņa beigās bija 25 miljoni EUR. Aptuveni 90 % no šā atlikuma bija paredzēti infrastruktūras objektiem (tādiem kā ostas infrastruktūra) un patruļkuģiem. Aptuveni 50 % no šīs summas partnervalsts bija izlietojusi bez Komisijas iepriekšējas piekrišanas.

Mozambika

Iestādes piešķir projekta kodus budžetā. Taču ar to vien nepietiek, lai mazinātu risku, ka finansējums pārklāsies ar dažādo finanšu partneru finansējumu, piemēram, novērotājiem, inspekcijas dienām, komandējuma dienām uz starptautiskām sanāksmēm utt.

No iepriekšējā protokola (2007.–2011. g.) nozares atbalsta atlikuma finansēja darbības, kas nebija iekļautas daudzgadu (2012.–2014. g.) vai ikgadējā (2012. g.) matricē un tādējādi nebija ex ante apstiprinātas Apvienotajā komitejā. Šajā gadījumā Komisija nebija apturējusi maksājumus. Infrastruktūrai bija iztērēti 84 % no 2012. gadā izlietotajiem līdzekļiem. Komisija tikai vienreiz bija informēta par to, ka darbības ir īstenotas. Izdevumi ne vienmēr bija tieši saistīti ar Mozambikas zivsaimniecības nozares attīstību vai uzlabojumiem zvejniecības pārvaldībā (ministrijas ēkai bija izlietoti 46 % no 2012. gada atlikuma, bet zvejniecības skolas iežogošanai – 38 %).

Maksājumi, kurus Komisija veica nozares atbalstam, nebija saistīti ar progresu, ko partnervalstis panākušas sarunu gaitā nolemto pasākumu īstenošanā

77

Lai nodrošinātu nosacījumu principa piemērošanu, protokolā ir jāparedz iespēja maksājumus ne tikai apturēt, bet arī tos koriģēt, lai atspoguļotu darbību attīstības gaitu vai arī tad, ja partnervalsts finanšu pārvaldība nav pareiza.

78

Revīzijā konstatēja, ka protokolos nebija paredzēts samazināt nozares atbalsta komponentu, pamatojoties uz faktisko progresu, ko partnervalstis panākušas, īstenojot darbības, kas definētas protokolos.

79

Revidētajos Indijas okeāna protokolos paredzēts, ka pēc apspriešanās ar Apvienoto komiteju nozares atbalsta komponentu var apturēt, ja īstenotās darbības neatbilst budžetā paredzētajai programmai (darbības un finanšu izpilde). Šis nosacījumu formulējums rada grūtības Komisijai pienācīgi piemērot nozares atbalsta komponenta apturēšanu. Faktiski ir bijis tikai viens reāls apturēšanas gadījums – Madagaskarā 2011. gadā, un tas nebija saistīts ar šīs valsts progresu nozares atbalsta īstenošanā.

80

Mauritānijā Komisija uzlaboja nozares atbalsta nosacījumus 2013.–2014. gada protokolam, ieviešot skaidrāku to formulējumu. Konkrēti, pirmais maksājums saskaņā ar protokolu bija veikts ar nosacījumu, ka iepriekšējā protokola atlikums ir apgūts, un nozares atbalsta komponenta izmaksa bija sasaistīta ar protokolā paredzēto darbību īstenošanu. Komisija piemēroja šos noteikumus un neizmaksāja nozares atbalsta komponentu, jo esošais atlikums nebija pilnībā izlietots. Tomēr daļēja izmaksa attiecībā uz Indijas okeāna protokoliem nebija iespējama.

81

Jaunā zivsaimniecības politika ir ieviesusi principu par piekļuves tiesību un nozares atbalsta maksājumu atsaistīšanu³². Tas nozīmē, ka nozares atbalsta komponentam vairs nav fiksēta maksājuma datuma, kā tas ir piekļuves tiesību komponentam, bet tas ir jāizmaksā tad, kad partnervalstis spēj pierādīt sasniegtos rezultātus. Palāta uzskata to par uzlabojumu salīdzinājumā ar iepriekšējo koncentrēšanos uz darbībām. Taču šā principa piemērošanu apgrūtina fakts, ka pašlaik spēkā esošajos protokolos joprojām nav paredzēta iespēja maksājumus daļēji samazināt, ja rezultāti ir tikai daļēji sasniegti, bet vienīgi iespēja Komisijai maksājumus apturēt, ja rezultāti nav apmierinoši.

82

Revīzijā arī konstatēja, ka nav konsekvences starp partnerattiecību nolīgumā paredzētā nozares atbalsta pārvaldību (ko veic Komisijas Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorāts) un budžeta atbalsta maksājumiem no EAF (ko veic Starptautiskās sadarbības un attīstības ģenerāldirektorāts). Nozares atbalstam (FPA) un budžeta atbalstam (EAF) ir viena un tā pati koncepcija, jo maksājumus veic tieši valsts sektora iestādēm partnervalstīs un tie balstās uz progresu kādās iepriekš noteiktās jomās. Dažos gadījumos Komisija aizkavēja EAF maksājumus dažādu problēmu dēļ saistībā vai nu ar politisko situāciju, vai ar publisko finanšu pārvaldību. Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorāts līdzīgu pieeju nozares atbalsta maksājumiem nepiemēroja. 3. izcēlumā parādīta nekonsekvence Madagaskaras un Mozambikas gadījumos.

83

Protokolos atšķirībā no ES budžeta atbalsta pamatnostādnēm³³ nav iekļauti noteikumi par budžeta pārredzamību partnervalstī. Mozambika bija uzņēmusies apsveicamu iniciatīvu identificēt darbības pēc projekta koda budžetā, taču pārējās trijās apmeklētajās valstīs līdzekļus bija grūti izsekot, un tas nelabvēlīgi ietekmēja atbalsta redzamību un iespējas pēc tam uzraudzīt ES nozares atbalsta līdzekļu izlietojumu. Tas, ka protokolos nebija prasīts, lai partnervalstis nodrošinātu līdzekļu izsekojamību un pārredzamību, neatbilst Kotonū nolīgumā paredzētajām budžeta atbalsta prasībām nozares reformu kontekstā.

3. izcēlums

Nekonsekvences ES maksājumos partnervalstīs

Madagaskarā saskaņā ar Kotonū nolīguma 96. pantu vai tāpēc, ka nebija ieviesti attiecīgi pasākumi cilvēktiesību, demokrātisko principu un tiesiskuma jomā, no 2010. gada līdz 2014. gada maijam bija apturēta gandrīz visa ES finansiālā palīdzība. Taču maksājumi saskaņā ar FPA turpinājās.

Mozambikā vienu budžeta maksājumu aizkavēja par septiņiem mēnešiem, līdz valdība bija atrisinājusi jautājumu, kas ietekmēja valsts publisko finanšu pārredzamību, kā to prasīja Starptautiskais Valūtas fonds / Vispārējā budžeta atbalsta donori. Taču FPA nozares atbalsta maksājumus šajā periodā turpināja.

Avots: ERP, pamatojoties uz informāciju, ko sniedza Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD un Starptautiskās sadarbības un attīstības ĢD.

8Padomes 2008. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1006/2008 par atļaujām, kuras Kopienas zvejas kuģiem izdod zvejas darbību veikšanai ārpus Kopienas ūdeņiem, un par trešo valstu kuģu piekļuvi Kopienas ūdeņiem un ar ko groza Regulas (EEK) Nr. 2847/93 un (EK) Nr. 1627/94 un atceļ Regulu (EK) Nr. 3317/94 (OV L 286, 29.10.2008., 33. lpp.), 9. pants. Šajā pantā ir teikts, ka tad, ja protokola termiņš ir beidzies un Komisija ir parafējusi jaunu protokolu, bet Padome to vēl nav parakstījusi vai arī nav nolemts par tā provizorisku piemērošanu, tad Komisija sešos mēnešos no iepriekšējā protokola termiņa beigām var nosūtīt zvejas atļaujas pieprasījumus attiecīgajai trešai valstij.

9Kategorijas nr. 2 (melnais heks), nr. 3 (bentiskās sugas, izņemot melno heku), nr. 5 (tunzivs) un nr. 6 (pelaģiskās zvejas saldētājtraleri).

10Eiropas Parlamenta 2011. gada 14. decembra normatīvā rezolūcija (P7_TA(2011)0569).

11Saskaņā ar Spānijas iestādēm summa, kas spāņu flotei izmaksāta, lai kompensētu zaudējumus, ko radīja darbību pārtraukšana Marokā, bija 4,5 miljoni EUR (no tiem 4,3 miljoni EUR tika izmaksāti no Eiropas Zivsaimniecības fonda).

12Galīgais ziņojums “Review of tuna fisheries in the western Indian Ocean” [Pārskats par tunču zveju Indijas okeāna rietumdaļā] 2014, POSEIDON, MRAG, NFDS un COFREPECHE., 4.2. un 4.4. tabula.

13Regula (ES) Nr. 1380/2013, 31. pants.

14Zvejas intensitāte ir zvejas kuģa kapacitātes un aktivitātes reizinājums; zvejas kuģu grupai tā ir visu grupas kuģu zvejas intensitātes summa.

15MSY, kas ir optimāla ekspluatācijas līmeņa rādītājs, ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija (FAO) definēja kā maksimālo nozveju, ko var iegūt, saglabājot ilgtspēju.

16IOTC Rezolūcijā 14/02 paredzēts ieviest kvotu sistēmu reģionālā līmenī.

17Reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas līmenī ES aicina nodrošināt lielāku pārredzamību, proti, tā prasa, lai iesaistītās puses sniedz visus datus, kas attiecas uz trešo valstu zvejas darbībām un piekļuvi to attiecīgajai EEZ. IOTC ir pieņēmusi Rezolūciju 14/05 par to licencēto ārzemju kuģu reģistrēšanu, kas zvejo IOTC sugas IOTC kompetences teritorijā, un piekļuves nolīguma informāciju.

18IOTC zinātniskie pārskati 2013. un 2014. gadā.

193155. Lauksaimniecības un zivsaimniecības padomes sanāksme Briselē 2012. gada 19. un 20. martā.

20Minimālo finanšu iemaksu par piekļuves tiesībām aprēķina, reizinot atsauces daudzumu ar līgumā paredzēto cenu par vienību.

21Ievērojot IOCT Rezolūciju 12/11 par līgumslēdzēju pušu zvejas kapacitātes ierobežojumu īstenošanu un sadarbību ar pusēm, kas nav līgumslēdzējas, Indijas okeānā kuģu skaits un bruto tonnāža bija iesaldēti 2006. gada līmenī kuģiem, kas zvejo tropiskās tunzivis, un 2007. gada līmenī kuģiem, kas zvejo zobenzivis un garspuru tunzivis.

22Kā parādīts 3. tabulā, šī attiecība Seišelām ir 5,53, Madagaskarai – 4,09 un Mozambikai – 0,91.

23Dati par 2014. gadu ir pieejami tikai līdz septembrim, un summas tika proporcionāli koriģētas. Lai aplēstu piekļuves tiesību maksājuma sadalījumu pa kategorijām, Palāta ir ņēmusi vērā atsauces daudzumu un zivju tirgus cenu (no ex post novērtējuma un Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD datiem). Iepriekšējam protokolam šāds sadalījums nav parādīts, jo kategorijas nebija salīdzināmas.

24Pirmszvejas pārbaudes ir jāiziet 33 % ES kuģu, kam atļauts zvejot Mozambikas ūdeņos. Savās atbildēs uz Palātas aptaujas jautājumiem kuģu operatori uzskatīja, ka šī prasība bija pārmērīgi dārga.

25Tehniskie nosacījumi bija ļoti ierobežojoši un pēc tam, kad pirmajos mēnešos izlietojuma līmeņi bija ļoti zemi, Apvienotā komiteja piekrita atvieglot šos ierobežojumus, tomēr paturot spēkā ar vidi saistītos apsvērumus. Problemātisko tehnisko nosacījumu dēļ gandrīz par gadu aizkavējās protokola faktiskā īstenošana.

26Pienākums sagatavot partnerattiecību nolīgumu ex ante un ex post novērtējumus ir noteikts Finanšu regulā (ES) Nr. 966/2012 (OV L 298, 26.10.2012., 1. lpp.) visām programmām un darbībām, kas saistītas ar nozīmīgiem izdevumiem (vairāk nekā 5 000 000 EUR), lai pārliecinātos, ka piešķirtie resursi un sasniegtie rezultāti atbilst izvirzītajiem mērķiem.

272599. Padomes sanāksme (lauksaimniecība un zivsaimniecība), Briselē, 2004. gada 19. jūlijā.

28Regula (ES) Nr. 1380/2013.), 31. pants.

29Īso darbības laiku noteica tas, ka Komisija nevēlējās, lai esošie protokoli būtu jāpiemēro ilgu laiku pēc jaunās kopējās zivsaimniecības politikas stāšanās spēkā, un šīs politikas ieviestās izmaiņas Komisija gribēja piemērot, cik drīz vien iespējams.

30Kā ziņots Palātas 2011. gada pārskata 4. nodaļas 46. punktā par 2008.–2012. gada protokolu ar Mauritāniju. Šajā gadījumā valsts iestādes informēja Komisiju, ka 300 000 tonnu kvota par gadu, kas beidzās 2010. gada 31. jūlijā, ir pārsniegta. Komisijai bija jāsamaksā Mauritānijai 1,9 miljoni EUR par 47 346 tonnām, kas bija nozvejotas virs kvotas. Ja nozveja būtu labāk uzraudzīta, Komisija būtu varējusi rīkoties preventīvi un novērst papildu maksājumus.

31Partnerattiecību nolīgums starp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstīm un Eiropas Savienību, 23. un 23.a pants, pārskatīts 2010. gada 11. martā.

32Regulas (ES) Nr. 1380/2013 32. pantā paredzēts, ka nozares atbalstu piešķir ar nosacījumu, ka ir sasniegti konkrēti rezultāti, un tas papildina attiecīgajā trešā valstī īstenotos attīstības plānus un programmas un ir saskanīgs ar tiem. Nozares atbalsts ir jāatsaista no maksājumiem par piekļuvi zvejas resursiem. Kā nosacījumu maksājumu saņemšanai saskaņā ar finansiālo palīdzību Savienība pieprasa konkrētu rezultātu sasniegšanu un cieši uzrauga panākto progresu.

33Budžeta atbalstu sniedz, ja ir izpildīti attiecināmības kritēriji (Budžeta atbalsta pamatnostādnes, 2012, 5.1. iedaļa). Divi no tiem ir:
- laba publisko finanšu pārvaldība vai ticama un būtiska tās uzlabošanas programma;
- budžeta pārredzamība un uzraudzība.
Turklāt Kotonū nolīguma 61. panta 2. punktā ir noteikts: “Tiešu budžeta palīdzību, atbalstot makroekonomikas vai nozares reformas, piešķir, ja: (…) c) publisko finanšu pārvaldība ir pietiekami pārredzama, atbildīga un efektīva.”

Secinājumi un ieteikumi

84

Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē (FPA) starp ES un tās partnervalstīm ļauj EU zvejas flotēm zvejot partnervalstu ūdeņos un atbalsta šo valstu zivsaimniecības nozares ilgtspējīgu attīstību. Palāta revīzijā pārbaudīja, vai Komisija ir labi pārvaldījusi partnerattiecību nolīgumus zivsaimniecības nozarē; revidenti skatīja nolīgumu un to protokolu sarunu procesus, zvejas piekļuves tiesību izmantošanu un atbalsta īstenošanu valsts zvejas nozarē. Revidenti secināja, ka Komisija ir kopumā labi pārvaldījusi šos nolīgumus, bet joprojām ir uzlabojamas jomas, it īpaši attiecībā uz īstenošanu.

85

Sarunas par partnerattiecību nolīgumu zivsaimniecības nozarē un ar to saistītajiem protokoliem ir sarežģīts un ilgs process, kaut arī Komisija ar dažiem izņēmumiem ir sekmīgi tikusi galā ar šīm grūtībām un ir spējusi izvairīties no ES flotes zvejas darbības pārtraukumiem. Tomēr revidenti konstatēja vairākas nepilnības tajā, kā Komisija vadīja sarunu procesu (17.–25. punkts).

86

Eiropas flotes darbības nepārtrauktībai Komisija var izmantot iespējas, ko piedāvā Regulas (EK) Nr. 1006/2008 9. pants, lai kuģi ar Komisijas starpniecību varētu attiecīgajai trešai valstij lūgt zvejas atļaujas, kamēr nav parakstīts atjaunotais protokols. Tomēr šī tiesību aktos paredzētā iespēja nav saskaņā ar citos tiesību aktos noteikto prasību, proti, ar “ekskluzivitātes klauzulu”, un tās piemērošana noveda pie pārpratumiem starp partnervalsti un Komisiju (22. un 23. punkts).

87

Komisijas stratēģija FPA tīkla paplašināšanai atbilst ES flotes vajadzībām un prioritātēm. Tomēr joprojām ir iespējams uzlabot vienā un tajā pašā reģionā noslēgto zivsaimniecības nolīgumu savstarpēju papildināmību un saskaņotību, lai pēc iespējas palielinātu šo nolīgumu potenciālu uzlabot zivsaimniecības pārvaldību reģionālā līmenī (26.–28. punkts).

88

Viens no galvenajiem FPA mērķiem ir zvejot tikai zivju krājumu pārpalikumu. Taču to ir ļoti grūti īstenot praksē, jo nav ticamas informācijas par zivju krājumiem un vietējās zvejas flotes zvejas intensitāti vai par citu ārzemju flotu zvejas intensitāti, kam partnervalstis arī ir piešķīrušas piekļuvi (29.–32. punkts).

89

Faktiskās vienības izmaksas, kas samaksātas par tonnu zivju, bieži bija lielākas nekā vienības cena, par kuru panākta vienošanās sarunās. Kaut arī sarunās ņēma vērā no iepriekšējiem protokoliem paziņoto nozveju, atsauces daudzums, par kuru noslēgta vienošanās nesenākajos protokolos, bieži vien tika atstāts lielāks, tādēļ zvejas iespējas regulāri bija nepilnīgi izmantotas. Tomēr neatkarīgi no zvejas iespēju izmantojuma ES finanšu iemaksa bija jāmaksā pilnībā. Protokolu nepilnīgo izmantojumu un izrietošās lielās izmaksas reizēm varēja saistīt ar nosacījumiem, par kuriem sarunu gaitā panākta vienošanās ar partnervalstīm nolūkā ievērot to tiesību aktus vai nodrošināt zvejas darbību ilgtspēju (33.–46. punkts).

90

Neatkarīgu ex post novērtējumu noderību lēmumu pieņemšanai sarunu procesa gaitā mazina tas, ka sniegtā informācija par protokolu izlietojuma līmeni ir nepilnīga, novērtējumus nav iespējams salīdzināt un nav kritiskas analīzes par zivsaimniecības nolīgumu efektivitāti (48.–53. punkts).

1. ieteikums.
Sarunas par partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē

Attiecībā uz turpmākajiem protokoliem un nolīgumiem Komisijai ir

a)jāpārskata neaktīvie nolīgumi un jāizsver, kā risināt zvejas darbību pārtraukumus, ko nosaka ekskluzivitātes klauzula, vienlaikus ievērojot kopējās zivsaimniecības politikas principus. Turklāt Komisijai jāprecizē un protokolos jāiekļauj pienācīgi noteikumi, kas nodrošina zvejas darbību nepārtrauktību periodā starp diviem protokoliem;

b)jāformulē reģionālās stratēģijas zivsaimniecības pārvaldības attīstībai un jānodrošina, lai sarunu rezultātā parakstītie protokoli vienā un tajā pašā reģionā būtu saskaņoti ar attiecīgo reģionālo stratēģiju un ar pārējiem ES fondiem;

c)sarunās par jaunu protokolu zvejas iespējām jāņem vērā iepriekšējo protokolu izlietojuma līmeņi un jācenšas labāk saistīt maksājumus par piekļuves tiesībām ar faktisko nozveju, gādājot, lai negatīvi neietekmētu zvejas darbības;

d)labāk jāanalizē SFPA klauzulu potenciālā ietekme uz protokola izmantojumu, vienlaikus saglabājot ES un attiecīgo partnervalstu savstarpējos ieguvumus, iespējams, apspriežoties ar attiecīgajām ieinteresētajām personām, lai apzinātu, kad vajadzīgi svarīgāko klauzulu daudz plašāki novērtējumi;

e)jāveic mērķtiecīgāki ex post novērtējumi, lai iegūtu saskanīgu un salīdzināmu analīzi par tiem publiskajiem līdzekļiem, kas izlietoti saskaņā ar protokoliem, kā arī visaptverošu un kritisku analīzi par to lietderību ES un attiecīgajai partnervalstij.

91

Revīzijā arī secināja, ka piekļuves nosacījumu īstenošanas un nozares atbalsta komponentu pārvaldība nebija pietiekami stabila.

92

Licenču ieguves process ir ilgs un apgrūtinošs, bet aizkavēšanās var sarežģīt vai samazināt flotes zvejas darbības. Tomēr Komisijai nav informācijas sistēmas, kas tai palīdzētu izsekot dažādajiem posmiem licences pieteikšanas procesā, un tas vēl vairāk traucē noteikt aizkavēšanās iemeslus un uzlabojamās jomas (55.–60. punkts).

93

Nerauties uz Komisijas jaunākajām iniciatīvām, nozvejas datu pārvaldībā bija nepilnības – nebija ticamas, saskanīgas un izsmeļošas informācijas (61.–65. punkts).

2. ieteikums.
Zvejas piekļuves nosacījumu pārvaldība

Komisijai nekavējoties ir

a)jāizstrādā procedūras, kas ļautu uzraudzīt katru licencēšanas procesa posmu, tostarp laiku, kas vajadzīgs dalībvalstīm, partnervalstīm un Komisijas dienestiem; tas jādara, lai apzinātu un novērstu procedūras nepilnības;

b)jāsekmē elektronisko licenču vai atļauto kuģu saraksta pieņemšana visam licenču derīguma periodam;

c)jānodrošina, lai jauno nozvejas datubāzi karoga dalībvalstis pilnībā izmantotu un lai tā sniegtu ticamus nozvejas datus, kurus varētu konsolidēt, uzraudzīt un atjaunināt.

94

Nozares atbalsta finansēto darbību plānošana pakāpeniski ir uzlabojusies. Taču Komisijas loma šā komponenta īstenošanas uzraudzībā joprojām ir ierobežota. Nebija skaidras sistēmas, nebija attiecināmības un izsekojamības noteikumu vai ziņošanas prasību attiecībā uz finansētajām darbībām. Rezultātā tika konstatēti gadījumi, kad partnervalstis īstenoja darbības, kuras atšķīrās no tām, kas bija izplānotas kopā ar Komisiju, un tas attiecīgi apdraud nozares atbalsta komponenta efektivitāti (66.–76. punkts).

95

Visbeidzot, protokoli ļāva apturēt nozares atbalsta maksājumus, bet neļāva maksājumus samazināt, pamatojoties uz nolīgto darbību faktisko īstenošanu vai sasniegtajiem rezultātiem. Turklāt nosacījumi nozares atbalsta izmaksai atšķiras no EAF nosacījumiem budžeta atbalsta izmaksai, un tas reizēm var radīt nekonsekvences (78.–83. punkts).

3. ieteikums.
Nozares atbalsta pārvaldība

Komisijai nekavējoties ir

a)attiecībā uz jaunajiem protokoliem jāierosina ieviest attiecināmības prasības, lai novērtētu nozares atbalsta finansējumam paredzētos pasākumus (pārējās prasības varētu attiekties uz izsekojamību, atlasi, ziņošanu un darbības rezultātu mērīšanu, kā arī uz Komisijas kontroles tiesībām);

b)attiecībā uz FPA nozares atbalstu jānodrošina efektīva koordinācija ar citiem attīstības partneriem, kas darbojas zivsaimniecības nozarē;

c)jānodrošina, lai nozares atbalsta izmaksas būtu saskaņotas ar pārējiem budžeta atbalsta maksājumiem un balstītos uz rezultātiem, ko partnervalstis sasniegušas, īstenojot kopīgi nolemto darbību matrici.

Šo ziņojumu 2015. gada 15. jūlija sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas I apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Augustyn KUBIK.

Revīzijas palātas vārdā

priekšsēdētājs
Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA

Pielikumi

I pielikums

Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē: plašāka informācija par to noslēgšanas sarunām un īstenošanu

Ievads

01

Izstrādājot partnerattiecību nolīgumu zivsaimniecības nozarē, ES un tās partnervalstis apspriež nolīgumu un tā īstenošanas protokolus. Šis nolīgums sniedz pamatu ilgtermiņa sadarbībai zivsaimniecības jomā, ietverot vispārējus principus un standartus, kas reglamentē ES kuģu piekļuvi zvejai partnervalstu jurisdikcijas ūdeņos. Protokoli ietver sīki izklāstītus noteikumus un nosacījumus par, piemēram, zvejas iespējām un sugām, finanšu iemaksu (piekļuvei un nozares atbalstam), maksu līmeni, kas noteikts kuģu īpašniekiem, zvejas kuģu skaitu un lielums un konkrētas teritorijas, kurās tiem atļauts zvejot.

Pienākumi

02

Partnerattiecības nolīgumus zivsaimniecības nozarē Komisija pārvalda centralizēti saskaņā ar tiešās pārvaldības kārtību. Padome pilnvaro Komisiju, kuru pārstāv Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorāts, sākt sarunas ES vārdā par katru jaunu nolīgumu vai protokola atjaunošanu. Kopš spēkā ir Lisabonas līgums, nolīgumu un protokolu noslēdz Padome ar Eiropas Parlamenta piekrišanu. Kad nolīgums ir stājies spēkā, sarunas par protokoliem parasti atsāk ik pēc trim līdz sešiem gadiem atkarībā no vienošanās ar partnervalsti.

03

Atbildību par zivsaimniecības nolīgumu ikdienas pārvaldību uzņemas Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorāta centrālie dienesti un seši zivsaimniecības atašeji, kas atbild par izpildes pārbaudēm un regulāru saziņu ar partnervalstīm.

04

Partnervalstis atbild par to, lai tiktu ievēroti un ieviesti aizsardzības un pārvaldības pasākumi un lai būtu izveidoti efektīvi mehānismi, kas ļauj uzraudzīt un pārbaudīt zvejas kuģu darbības. Savukārt ES un karoga dalībvalstis¹ atbild par savu kuģu efektīvu kontroli un nodrošina, lai tie pildītu savus pienākumus, īpaši nozvejas un VMS datu vākšanas jomā.

Sarunas par partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē

05

Sarunu procesam ir vairāki posmi, bet, lai nodrošinātu flotes darbību nepārtrauktību, Komisijai sarunas par jaunu protokolu ir jāsāk vēlākais vismaz aptuveni gadu pirms spēkā esošā protokola termiņa beigām. Pēc Komisijas iniciatīvas tā saņem pilnvarojumu no Padomes, un starp Komisiju un partnervalsti notiek viens sarunu raunds vai vairāki. Šo sarunu noslēgumā Komisija un attiecīgā partnervalsts parafē nolīgumu, kuru tad apstiprina un paraksta Padome un partnervalsts. Pēc tam protokolu līdz tā oficiālai ratificēšanai var piemērot provizoriski, ja puses par to vienojas. Partnervalsts ratificē protokolu, un Eiropas Parlaments dod piekrišanu protokola noslēgšanai, pēc kuras tas stājas spēkā.

Zvejas atļaujas

06

Zvejas atļauju regulā (EK) Nr. 1006/2008 prasīts, lai Komisija uzturētu licenču datubāzi, kurā dalībvalstis datus regulāri atjaunina, jo dalībvalstis atbild par operatoru iesniegto licences pieteikumu attiecināmības pārbaudi. Šos pieteikumus pēc tam nosūta Komisijai, kas veic apstiprinājumpārbaudi. Komisija nosūta pieteikumus partnervalstīm ar delegācijas starpniecību. Kad partnervalstis izdod atļauju, sākotnējo dokumentu ar delegācijas starpniecību nosūta atpakaļ operatoram, Komisijai un dalībvalstīm.

Apvienotās komitejas

07

Nolīgumos ir paredzēts izveidot Apvienoto komiteju, kas uzrauga katra zivsaimniecības nolīguma piemērošanu. Katrā Apvienotajā komitejā ir Komisijas un attiecīgās partnervalsts pārstāvji, un tā atbild par FPA darbības rezultātu uzraudzību, interpretāciju un piemērošanu, gada un daudzgadu programmas nozares atbalsta komponenta izstrādāšanu un tā īstenošanas novērtēšanu, sadarbības koordinēšanu saistībā ar abpusējas intereses jautājumiem zivsaimniecības jomā, turklāt Komiteja darbojas kā forums, kur draudzīgas vienošanās ceļā atrisina visus strīdus par FPA interpretāciju vai piemērošanu un vajadzības gadījumā atkārtoti izvērtē zvejas iespēju līmeni un attiecīgi finanšu iemaksas līmeni.

Zivsaimniecības atašejs

08

Zivsaimniecības atašejs pārstāv Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorātu partnervalstīs, un tā tiešajos pienākumos ietilpst protokolu īstenošanas uzraudzība. Zivsaimniecības atašejs palīdz sagatavot sarunas un Apvienotās komitejas sanāksmes, uztur kontaktus ar valsts iestādēm, pārbauda, vai protokolu noteikumi un nozares atbalsts tiek pienācīgi īstenoti, regulāri ziņo Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorātam, analizē dokumentus un piedalās RFMO zinātniskajās sanāksmēs, uzrauga, kā attīstās jautājumi, kas attiecas uz Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorāta politiku starptautiskā līmenī, uzrauga citu zivsaimniecības nozares partneru darbības un sagatavo atjauninātu projektu dokumentāciju visiem ES finansētajiem projektiem.

09

Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorātā ir seši zivsaimniecības atašeji – viens Indijas okeāna reģionā², četri Rietumāfrikas (Vidusatlantijas) reģionā³ un vēl viens, kura pārziņā ir Klusā okeāna reģions, konkrēti, Kiribati.

Dalībvalstu veiktā uzraudzība

10

Dalībvalstis uzrauga savas flotes darbības un šo darbību likumību ar savu zvejas pārraudzības centru starpniecību. Tās arī pārbauda savu flotu nozvejas, izmantojot EZS. Dalībvalstis sūta nozvejas datus Komisijai kopā ar informāciju par zvejas vietu, ko sniedz VMS. Attiecībā uz tunzivju zvejas protokoliem dalībvalstu zinātniskie institūti apstiprina gada nozvejas pēc gada beigām saskaņā ar savām zinātniskajām procedūrām. Gada konsolidēto nozveju datus izmanto galīgajam paziņojumam par maksām, kuru apspriež ar partnervalstīm, apspriedēm ar partnervalstīm par nolīguma izlietojuma pakāpi un maksājumiem gadījumos, kad atsauces daudzums ir pārsniegts, ievērojot protokola nosacījumus. Lai izpildītu ES ziņošanas prasības, apstiprinātus gada nozvejas datus arī nosūta attiecīgajai reģionālajai zvejniecības pārvaldības organizācijai (RFMO).

II pielikums

2015. gadā spēkā esošie partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē

Valsts
Sugas
Periods
ES ieguldījums kopā (EUR)
Nozares atbalsts (EUR)
Piekļuves tiesības (EUR)
Atsauces daudzums (Tn)

Kaboverde¹
Tunzivis
Provizoriskā piemērošana no 23.12.2014. (23.12.2014.–22.12.2018.)
525 000
262 500
262 500
5000 un kuģu skaits

Komoras
Tunzivis
1.01.2014.–01.1.2017.
600 000
300 000
300 000
6000

Kotdivuāra
Tunzivis
1.7.2013.–30.6.2018.
680 000
257 500
422 500
6500

Gabona
Tunzivis
24.7.2013.–23.7.2016.
1 350 000
450 000
900 000
20 000

Grenlande
Jaukts nolīgums
1.1.2013.–31.12.2015.
17 847 244
2 743 041
15 104 203
Mencas - 2 200, pelaģiskie sarkanasari - 3000, bentiskie sarkanasari - 2 000, Grenlandes paltusi (rietumi) - 2 500, Grenlandes paltusi (austrumi) - 4 315, garneles (rietumi) - 3 400, garneles (austrumi) - 7 500, Atlantijas paltusi (rietumi) - 200, Atlantijas paltusi (austrumi) - 200, moivas - 60 000, karaliskie krabji - 250, makrūrzivis (rietumi) - 100, makrūrzivis (austrumi) - 100

Gvineja-Bisava
Jaukts nolīgums
24.11.2014.–23.11.2017.
9 200 000
3 000 000
6 200 000
Garneles, bentiskās zivis, galvkāji un tunzivis. Nav atsauces daudzuma. Tikai kuģu skaits un kopējā zvejas kapacitāte.

Kiribati
Tunzivis
16.9.2012.–15.9.2015.
1 325 000
350 000
975 000
15 000

Madagaskara
Tunzivis
1.1.2013.–31.12.2014.
1 566 250
700 000
866 250
15 750

Maurīcija
Tunzivis
28.1.2014.–27.1.2017.
660 000
302 500
357 500
5500

Maroka
Jaukts nolīgums
15.7.2014.–14.7.2018.
30 000 000
14 000 000
16 000 000
Pelaģiskās zivis, bentiskās zivis un tunzivis. 80 000 pelaģiskās zivis. Citām sugām: nav atsauces daudzuma. Tikai kuģu skaits un kopējā zvejas kapacitāte.

Mozambika
Tunzivis
1.2.2012.–31.1.2015.
980 000
460 000
520 000
8000

Santome un Prinsipi
Tunzivis
23.5.2014.–22.5.2018.
710 000
325 000
385 000
7000

Senegāla¹
Tunzivis
20.11.2014.–19.11.2019.
1 738 000
750 000
988 000
14 000

Seišelas¹
Tunzivis
18.1.2014.–17.1.2020.
5 116 666
2 533 333
2 583 333
50 000

Gada maksājumi kopā

72 298 160
26 433 874
45 864 286

Pēdējie protokoli ar valstīm, ar kurām sarunas kavējās

Mauritānija²
Jaukts nolīgums
16.12.2012.–15.12.2014.
70 000 000
3 000 000
67 000 000
Vēžveidīgie - 5 000 (kvota), melnie heki - 4 000 (kvota), bentiskās sugas (izņemot melno heku) ar kuģiem, kas nezvejo ar trali - 2 500 (kvota), tunzivju saldētājseineri - 5 000, kuģi tunzivju zvejai ar makšķerēm un kuģi zvejai ar dreifējošām āķu jedām - 10 000, pelaģiskās zvejas saldētājtraleri - 285 000 (kvota), krabju zveja - 200 (kvota), pelaģiskās zvejas kuģi, kas nav saldētājtraleri - 15 000 (kvota)

Mozambika
Tunzivis
1.2.2012.–31.1.2015.
980 000
460 000
520 000
8 000

1 Finanšu iemaksa par piekļuves tiesībām ir aprēķināta kā vidējais ikgadējais maksājums.

2 Sarunas starp Eiropas Komisiju un Mauritāniju nolūkā noslēgt jaunu protokolu tika sekmīgi pabeigtas 2015. gada 10. jūlijā. Šim protokolam, kas uz četriem gadiem ir noslēgts par 59,125 miljoniem EUR gadā, joprojām vajadzīgs Padomes apstiprinājums un Eiropas Parlamenta piekrišana.

Avots: Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD tīmekļa vietne un regula.

III pielikums

Partnerattiecību nolīgumi zivsaimniecības nozarē

Avots: karte sagatavota pēc Flandrijas Jūrlietu institūta 2015. gada materiāliem (MarineRegions.org.). Skatīta šādā adresē: http://www.marineregions.org on 2015-04-20.

1Karoga valsts ir tā valsts, kurā kuģis reģistrēts.

2Šis zivsaimniecības atašejs strādā delegācijā Maurīcijā un atbild par pieciem Indijas okeāna nolīgumiem (ar Komoru Salām, Mozambiku, Maurīciju, Madagaskaru un Seišelām).

3Viens ir atbildīgs par Kaboverdi, Kotdivuāru, Senegālu un Gvineju-Bisavu, otrs – par Santome un Prinsipi un Gabonu, trešais par Mauritāniju, bet ceturtais par Maroku.

Komisijas atbilde

Kopsavilkums

I

Saskaņā ar neseno KZP reformu partnerattiecību nolīgumi ilgtspējīgas zivsaimniecības nozarē ir galvenais instruments, kuru, pamatojoties uz tiem pašiem principiem, ko piemēro ES, var izmantot zivsaimniecības nozares pārvaldības uzlabošanai EEZ piekrastes partnervalstīs. Šie nolīgumi izstrādāti, lai nodrošinātu resursu ilgtspējīgu izmantošanu un vienlaikus atbalstītu mūsu partneru spēju attīstīt savu zivsaimniecības nozari.

Nolīgumu pamatā ir labākās pieejamās zinātniskās atziņas, tie ir pilnīgi pārredzami un nav diskriminējoši. Šie principi ir nostiprināti protokolos, kuri pievienoti partnerattiecību nolīgumiem zivsaimniecības nozarē (FPA) un par kuriem nesen ir panākta vienošanās. Sarunas par protokoliem notika, lai nodrošinātu maksimālu atdevi līdzekļiem, kas samaksāti par piekļuvi partneru zvejas vietām un nozares atbalsta nodrošināšanai.

III un IV punkts

Sarunas par FPA protokoliem ir atkarīgas no vairākiem faktoriem, daudzus no tiem Komisija nevar ietekmēt. Ir jāievēro noteikumi, kas attiecas uz citām ES iestādēm, piemēram, Padomi un Parlamentu. Sarunu procesa kopējais ilgums ļoti lielā mērā ir arī atkarīgs no trešās partnervalsts iekšējām pieņemšanas procedūrām.

Pārtraukumi parasti bija neilgi un neietekmēja ES flotes zvejas darbības.

V

Šis pārejas režīms ir pamatots ar Regulas (EK) Nr. 1006/2008 par zvejas darbībām 9. pantu, saskaņā ar kuru sešus mēnešus būtu jānodrošina zvejas darbību nepārtrauktība situācijā, kad ES un tās partnervalsts ir vienojušās par protokolu, bet attiecīgais protokols vēl netiek provizoriski piemērots. Šādas pagaidu zvejas licences, kuras partnervalsts pavisam brīvprātīgi ir piešķīrusi pēc Komisijas pieprasījuma, joprojām būtu jāuzskata par licencēm, kas piešķirtas saskaņā ar galveno nolīgumu (arī tad, ja nav protokola), un tādējādi tās nav pretrunā ekskluzivitātes klauzulai (izņemot gadījumus, kad runa ir par privātām licencēm, kā Tiesa paskaidrojusi spriedumā lietā C-565/13).

VI

Attiecīgos gadījumos šī koncepcija nozīmē, ka ir skaidri noteikti un labi zināmi pārvaldības mērķi, pārvaldības pasākumi un sadales shēmas, ko piekrastes valstis izveidojušas dažādām ieinteresētajām personām, piemēram, gadījumos, kad noslēgti jauktie nolīgumi ar Grenlandi, Maroku, Mauritāniju un Gvineju-Bisavu.

Attiecībā uz nolīgumiem par tunzivīm zvejas iespējas ir noteiktas, ņemot vērā pārvaldības mērķus un pasākumus, ko pieņēmušas attiecīgās reģionālās zvejniecības pārvaldības organizācijas (RFMO), kuras pilnvarotas šo uzdevumu izpildei reģionā, kā arī ņemot vērā RFMO zinātniskā darba rezultātus un konsultācijas.

VII

Komisija ņem vērā zvejas iespēju izlietojuma līmeni iepriekšējos gados, kā arī ārējos faktorus, kas varētu ietekmēt zvejas iespēju izlietojumu atkarībā no nozveju pieejamības un nepastāvības.

FPA protokolos par tunzivīm norādītie nozvejas atsauces līmeņi – kas nav nozvejas limiti – ir pamatoti ar ES zvejas flotu iepriekš paziņotajiem nozvejas apjomiem. Atsauces daudzums – būtisks priekšnosacījums mūsu partneriem –, par kuru noslēgta vienošanās attiecīgajos protokolos, nodrošina juridisko pamatu ES maksājumiem par piekļuvi. Tomēr šādos nozvejas atsauces limitos jāņem arī vērā nozvejas ļoti lielā nepastāvība dažādos gados dažādās vietās, ko izraisa tālu migrējošo zivju sugu nepastāvīgais izvietojums un pārpalikums gada laikā.

Attiecībā uz saikni starp zvejas iespēju iespējamo nepilnīgo izmantošanu un stingrāku tehnisko saglabāšanas pasākumu (TCM) ieviešanu jāatgādina, ka par šādiem TCM abas puses ir vienojušās, lai nodrošinātu dažādu krājumu ilgtspējīgu izmantošanu, lai mazinātu zvejas darbību ietekmi uz jūras ekosistēmām un novērstu strīdus starp ārvalstu rūpnieciskās zvejas flotēm, kas zvejo atklātā jūrā, un piekrastes valstu zvejniekiem, kas nodarbojas ar nerūpniecisko zveju piekrastē.

Daudzos gadījumos tehniskie saglabāšanas pasākumi ir nostiprināti partnervalstu valsts tiesību aktos un tāpēc par tiem nevar vienoties. Tie ir jāiekļauj partnerattiecību nolīgumos ilgtspējīgas zivsaimniecības nozarē (SFPA).

ES avansā iemaksātā maksa par piekļuvi partnervalstij nodrošina stabilus ieņēmumus, tādējādi SFPA kļūst par pievilcīgiem vadības instrumentiem.

VIII

Komisija zināja, ka metodikai, ko neatkarīgie konsultanti piemēroja, veicot novērtējumus, bija salīdzināmības problēmas. Pēc iekšējās revīzijas un ņemot vērā pamatnostādnes, kas izrietēja no šīs revīzijas, Komisija izveidoja kopēju darba uzdevuma veidni, ko izmantot, veicot novērtējumus saistībā ar SFPA. Sākot no 2015. gada sākuma ir saskaņota un ieviesta vienota un kopēja metodika attiecībā uz FPA ekonomiskās ietekmes novērtējumu.

IX

Iepriekšējos gados Komisija ir iesaistījusies savu IT rīku modernizācijā un 2013. gada sākumā ir sākusi īstenot tā dēvēto “IT licenču projektu”, kas paredzēts gan atļauju digitālai nosūtīšanai, gan pārbaudei. Izmantojot pašreizējos IT rīkus, Komisija var labāk pārvaldīt procedūras, kas saistītas ar zvejas atļauju pieprasīšanu un izdošanu – sākot no dalībvalsts pieprasījuma noformēšanas, līdz trešās valsts izdotas atļaujas saņemšanai.

X

No 2011. gada Komisija izstrādā jaunas datu iesniegšanas procedūras un jaunas datubāzes, proti, tā dēvēto datu glabātavu DataWareHouse, lai nodrošinātu iespēju labāk un pareizāk uzraudzīt visas ES zvejas kuģu nozvejas. Šī datubāze bija pieejama 2013. gada beigās un pakāpeniski sāka darboties 2014. gadā atkarībā no dalībvalstu spējas ieviest šo sistēmu. Konstatētās konkrētās problēmas tika apspriestas ar dalībvalstīm.

XI

Nozares atbalsta īstenošanas uzraudzības pamatnostādnēs, ko Komisijas dienesti izstrādāja 2013. gadā un atjaunināja 2014. gadā, paredzēti principi, kas jāievēro, nosakot un uzraugot nozares atbalstu, kā arī īpaši noteikumi attiecībā uz ziņošanas prasībām. Tādējādi programmas iespējams pielāgot, par šiem pielāgojumiem vienojoties Apvienotajā komitejā.

Šīs pamatnostādnes ir papildinātas, nesen izstrādātajos protokolos ieviešot īpašus noteikumus attiecībā uz nozares atbalsta īstenošanu un uzraudzību.

Tajos cita starpā prasīts izstrādāt un saskaņot nozares atbalsta finansējamo darbību matricu, skaidri nosakot atbalstāmās darbības, sasniedzamos mērķus un rezultātus.

Šo matricu regulāri pārbauda Apvienotā komiteja un uzrauga zivsaimniecības atašejs, lai nodrošinātu, ka tiek ievērota matricā paredzētā programma.

XII

Saskaņā ar jauno KZP, ko pieņēma 2013. gadā un kur bija paredzēta nozares atbalsta maksājumu atdalīšana no maksājumiem, kuri attiecas uz piekļuves tiesībām, un ar tiem saistītajiem nosacījumiem, nozares atbalsta maksājumi tagad ir tieši saistīti ar veiktspēju un nozares atbalsta izlietojumu.

Nozares atbalstu, ko sniedz saskaņā ar SFPA, piešķir, pamatojoties uz ierobežotu skaitu konkrētu darbību, ko ierosinājusi partnervalsts, nevis pamatojoties uz sistēmisku pieeju kā EAF, kas cita starpā piešķir budžeta atbalstu. Turklāt nozares atbalsts parasti ir daudz mazāks nekā atbalsts, ko piešķir EAF.

Ir paredzēti noteikumi nozares atbalsta pārskatīšanai Apvienotajā komitejā gadījumos, kad partnervalsts, sniedzot atbilstīgu pamatojumu, pieprasa līdzekļu pārdali programmā, vai vajadzības gadījumā nozares maksājumu atlikšanu līdz apmierinoši ir īstenots nozares atbalsts.

XIII a)

Komisija piekrīt šim ieteikumam.

XIII b)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un ir sākusi to īstenot.

XIII c)

Komisija var piekrist šim ieteikumam, kura īstenošana ir atkarīga no sarunām un ES un attiecīgās trešās valsts panāktās vienošanās.

XIII d)

Komisija var piekrist šim ieteikumam, tā jau ir sākusi apspriešanos ar ieinteresētajām personām.

XIII e)

Komisija piekrīt šim ieteikumam.

Komisijai 2014. gada decembrī tika iesniegta jauna metodika, bet 2015. gada janvārī tā tika apstiprināta. Tā nodrošinās kopēju pamatu protokolu ekonomiskās ietekmes novērtēšanai, kas tiks veikta pirms nākamajām sarunām. Kad šī metodika tiks sistemātiski piemērota, tā pilnīgi atbildīs Revīzijas palātas ieteikumiem.

XIII f)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka jau veic vajadzīgos pasākumus situācijas labošanai.

Iepriekšējos gados Komisija ir iesaistījusies savu IT rīku modernizācijā un ir sākusi tā dēvēto “IT licenču projektu”, kas paredzēts gan atļauju digitālai nosūtīšanai, gan pārbaudei.

XIII g)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka jau veic vajadzīgos pasākumus situācijas labošanai.

Sarunās par protokolu atjaunināšanu Komisija aktīvi sekmē elektronisko licenču izmantošanu ES kuģiem.

XIII h)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka jau veic vajadzīgos pasākumus situācijas labošanai.

Komisija pastāvīgi sazinās ar dalībvalstīm, lai atrisinātu visas tehniskās problēmas.

XIII i)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka to jau ir daļēji īstenojusi, jo ir izstrādājusi īpašas pamatnostādnes nozares atbalsta pārvaldībai un uzraudzībai, un Komisija sarunās ar partnervalstīm veiks vajadzīgos pasākumus, lai to pilnīgi īstenotu.

XIII j)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka tas jau ir daļēji īstenots.

Jaunajā KZP “saskanība ar citām Savienības politikas jomām” ir viens no KZP labas pārvaldības principiem (Regulas (ES) Nr. 1380/2013 3. panta h) punkts). Pamatojoties uz šo principu, zivsaimniecības aspekti pakāpeniski tiek iekļauti attīstības politikā.

XIII k)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka tas jau tiek daļēji īstenots.

Katras FPA atbalsta izmaksas reizi gadā tiek izvērtētas Apvienotajā komitejā. Ja Apvienotā komiteja uzskata un vienojas, ka piešķirtie finanšu līdzekļi nav izlietoti atbilstīgi, nozares atbalsta izmaksas nākamajos gados var atlikt.

Apsvērumi

21

Mauritānijas gadījumā laikposmā starp 2008.–2012. gada protokolu un 2013.–2014. gada protokolu zvejas darbības netika pārtrauktas.

22

Saskaņā ar Regulas par zvejas darbībām 9. pantu Mauritānijas iestādes piekrita izdot licences atbilstīgi nosūtītajiem pieprasījumiem. Ja ES kuģu īpašnieki būtu pieprasījuši izdot licences par citām zvejas kategorijām, tās būtu izdotas par šīm citām zvejas kategorijām. Tomēr minētajā laikposmā šādi pieprasījumi no kuģu īpašniekiem netika saņemti.

23

Risinājums, par kuru 2014. gada jūlijā tika panākta vienošanās ar Mauritāniju, ir kompromiss jautājumā par derīguma termiņu, un Komisija to pieņēma ar attiecīgo dalībvalstu piekrišanu.

24

Iespēja kompensēt zvejas darbību pārtraukumu paredzēta EZF (Eiropas Zivsaimniecības fonda) regulā. Šīs kompensējamās summas jau ir paredzētas ES budžetā, tāpēc tās neradītu papildu izdevumus ES.

28

Jaunajā KZP “saskanība ar citām Savienības politikas jomām” ir viens no KZP labas pārvaldības principiem (Regulas (ES) Nr. 1380/2013 3. panta h) punkts).

Plašāka sadarbība ar Starptautiskās sadarbības un attīstības ĢD gan augstākās vadības, gan dienestu līmenī nodrošinās, ka efektīvi tiks izmantots ES finansiālais atbalsts, ko piešķir ar SFPA vai EAF starpniecību vai ko piešķir citi devēji.

ES nozares atbalstu cita starpā piešķir, lai palīdzētu uzlabot vadību valsts līmenī, savukārt finansējums, ko reģionālā līmenī EAF piešķir Indijas okeāna komisijai (IOC), ir paredzēts reģionālās sadarbības turpmākai pilnveidošanai. Zivsaimniecības atašejs ES delegācijā uz vietas, regulāri sazinoties ar IOC, arī palīdz nodrošināt finansēto darbību papildināmību.

31

Izmantojot FPA, jo īpaši nozares atbalstu, ES SFPA apvienotajās zinātniskajās komitejās cenšas arī paplašināt ES un partnervalstu zinātnieku kopīgu zinātnisko darbu attiecībā uz krājumu, zivsaimniecības un pārvaldības pasākumu novērtēšanu un atbalsta arī partnervalstu zinātnieku un vadītāju piedalīšanos RFMO sanāksmēs saistībā ar tunzivju SFPA.

Attiecībā uz nolīgumiem par tunzivīm protokolos būtu jāpiešķir piekļuves tiesības tikai tad, ja tie atbilst UNCLOS minētajiem pārvaldības principiem. Tādēļ Komisijai būtu jānodrošina, ka FPA būtu atspoguļotas reģionālo zvejniecības pārvaldības organizāciju (RFMO) rezolūcijas un ieteikumi par zivju krājumu stāvokli.

Attiecībā uz jauktiem nolīgumiem Apvienotā zinātniskā komiteja regulāri izvērtē visu būtisko un pieejamo informāciju par nozveju, zvejas piepūli un krājumu stāvokli, kas attiecas uz konkrētajiem SFPA protokoliem.

Saskaņā ar UNCLOS 61. pantu pat tad, ja piekrastes valsts nosaka pārpalikuma apmēru, ES un karoga valsts arī ir atbildīgas par to, lai nerastos pārzveja. Tādēļ ES cenšas gūt pilnīgu pārredzamību par zvejas iespējām un pārvaldības mērķiem. Tomēr pārpalikums nenozīmē, ka ir jāpieņem pārvaldības sistēma, kas pamatota ar nozvejas limitiem. Zvejas izraisītas zivju mirstības rādītājus noteikti var pazemināt, izmantojot citus pasākumus, piemēram, kapacitātes limitus, zvejas piepūles limitus utt.

32

Zvejas izraisītu zivju mirstību mazina kapacitātes limiti, ko nosaka, ņemot vērā IOTC pušu flotu attīstības plānus, un kapacitātes līmeņi, kas attiecas uz ES, tiek ievēroti protokolos.

33. un 34. punkts

Visās nesenajās sarunās sarunu procesa attīstības gaitā galvenā nozīme bija jautājumiem par finanšu pareizu pārvaldību un ieguldīto līdzekļu atdevi. Tas ir atspoguļots, pārstrukturējot finanšu elementu, kas tagad paredz, ka nozare noņem ES lielāku finansiālā sloga daļu no maksājumiem par piekļuvi.

39

Novērtējumā sniegtā informācija parāda arī to, ka 2013.–2014. gada protokolā, salīdzinot ar iepriekšējo protokolu (no 0,86 līdz 0,8), visu saņēmēju tiešā pievienotā vērtība ir tikai mazliet samazinājusies, pievienotās vērtības izdevīgumu līdzsvarojot par labu Mauritānijai.

Tas varētu būt izskaidrojams ar to, ka novērtējums tika veikts tikai par protokola 2 gadu darbības 11 mēnešiem, kad bija zems izmantojuma līmenis. Turklāt būtu jāņem vērā arī mazo pelaģisko zivju sugu nelielās tirgus cenu svārstības, kas acīmredzami ietekmēja pievienotās vērtības aprēķinus. Minēto iemeslu dēļ secinājumi par aprēķiniem būtu jāizdara piesardzīgi.

40

Šā iemesla dēļ tika atliktas sarunas ar Mauritāniju par nākamo protokolu.

41

Sarunās ar Mozambiku par jauno protokolu dalībvalstis pieņēma šos tehniskos noteikumus, ņemot vērā, ka Komisija pat ieguva atkāpi no valsts tiesību akta noteikumiem (jāpārbauda 1/3 flotes, nevis visa flote), lai maksimāli palielinātu protokola izmantošanu.

46

SFPA un EAF budžeta atbalsts atšķiras pēc būtības, un par tiem vienojas atsevišķi. EAF un SFPA sarunas patiešām reti notiek vienlaikus. EAF plānošana tiek apspiesta ik pēc 7 gadiem, savukārt SFPA darbības vidējais ilgums ir 3–4 gadi.

Tāpēc Komisija uzskata, ka tas neietekmē Komisijas nostāju sarunās par SFPA.

Kopumā pieejas attiecībā uz mūsu partnervalstīm ir saskanīgas un konsekventas.

49

Komisija izmanto datus, ko iesniegušas dalībvalstis saskaņā ar ES tiesību aktu prasībām. Iespējamās neatbilstības tiks likvidētas, izmantojot jauno centralizēto sistēmu ziņošanai par nozveju, kur varēs veikt pastāvīgu pārbaudi. Datu pieejamība tiks uzlabota, pastāvīgi salīdzinot paziņotos nozvejas daudzumus ar protokolā noteikto atsauces daudzumu.

50

Protokola īsais darbības laiks pirms KZP reformas bija vajadzīgs, lai nodrošinātu pāreju uz jaunās KZP īstenošanu. Tagad tā ir stājusies spēkā, un būs vajadzīgi protokoli ar garāku darbības ilgumu – vidēji no 4 līdz 5 gadiem.

52

Ņemot vērā, ka KZP mērķos attiecībā uz FPA nav paredzēta ne to ietekme uz ES reģioniem, ne zivju piegāde ES tirgum, šo aspektu novērtējumu nevar gaidīt.

Konsultanti, kurus Komisija nolīga SFPA novērtēšanai, 2015. gada sākumā izstrādāja un ar Komisijas dienestiem saskaņoja kopēju, viendabīgu metodi ekonomiskās ietekmes novērtēšanai saistībā ar SFPA.

57

Komisijas pārbaudes procedūrā pilnīgi ievērots piemērojamā protokola noteikums.

Tagad Komisija veido jaunu sistēmu, kuru izmantojot varēs digitāli nosūtīt un pārbaudīt atļaujas (projekts LICENCE) un Komisija varēs labāk pārvaldīt tās procedūras daļas, kas attiecas uz zvejas atļauju pieprasījumiem un izdošanu – sākot no dalībvalsts pieprasījuma noformēšanas, līdz trešās valsts izdotas atļaujas saņemšanai.

58

Zvejas atļauju pieprasījumu nosūtīšanas veids ir ļoti atkarīgs no partnervalstu tiesību aktu konkrētajiem noteikumiem, kā arī no to attiecīgajām cilvēkresursu un administratīvajām spējām.

59

Mauritānijā ES delegācija cieši uzraudzīja licencēšanas procedūru un pastāvīgi sazinās ar Mauritānijas kompetentajiem dienestiem, lai nodrošinātu, ka kavējumu skaits samazinās. Turklāt šo procesu atvieglina aģenti, kas pārstāv kuģu īpašniekus vietējās iestādēs.

60

Pašreizējā IT sistēma Komisijai nodrošina tikai iespēju izsekot zvejas atļauju pieprasījumus, tiklīdz karoga valsts tos pilnīgi noformējusi un nosūtījusi. 2013. gada sākumā sāktā projekta mērķis ir uzlabot procesu, ko dēvē par “IT licences projektu”, un tas nodrošinās iespēju labāk uzraudzīt procedūras, kas saistītas ar zvejas atļauju pieprasīšanu un izsniegšanu. Līdz tam Komisija šobrīd pārskata visas savas iekšējās procedūras.

62

Tiek ievēroti attiecīgo ES tiesību aktu noteikumi par ziņošanu, un Komisija uzglabā attiecīgo dokumentāciju. Turklāt tā izstrādā vajadzīgos IT rīkus, lai izveidotu nozvejas datubāzi.

63

Kopš 2011. gada Komisija ir izstrādājusi jaunas datu iesniegšanas procedūras un jaunas datubāzes, proti, tā dēvēto datu glabātavu DataWareHouse, lai nodrošinātu iespēju labāk un pareizāk uzraudzīt visas ES zvejas kuģu nozvejas. Šī datubāze bija pieejama 2013. gada beigās un pakāpeniski sāka darboties 2014. gadā atkarībā no dalībvalstu spējas ieviest šo sistēmu. Konstatētās konkrētās problēmas tika apspriestas ar dalībvalstīm.

65

Komisija jau ir konstatējusi šo problēmu un šobrīd sadarbojas ar dalībvalstīm, ES zivsaimniecības pētniecības institūtiem un trešām valstīm, lai vienotos par kopēju un kopīgotu metodiku, ko piemērot attiecībā uz nozveju, kura veikta FPA aptvertajos teritoriālajos ūdeņos.

Lai gan tas varēja radīt papildu izdevumus ES, tomēr tas neattiecās uz Indijas okeānu, kur nozvejas daudzums nepārsniedz atsauces daudzumu nevienā nolīgumā, kuru izvērtēja Revīzijas palāta, izņemot Madagaskaru 2005. un 2007. gadā.

68

Skatiet atbildi uz kopsavilkuma XI punktu.

69

Ja iespējams, valstīs, kur darbojas vairāki līdzekļu devēji, ES ir izveidojusi koordinācijas sanāksmes ar citām jaunattīstības valstīm (Mauritāniju un pavisam nesen Mozambiku). Zivsaimniecības atašejs piedalās koordinācijas sanāksmēs. Notiek aktīva sadarbība starp dažādām sadarbības attīstībā iesaistītās delegācijas nodaļām.

ES izvēlētās prioritātes tiek atspoguļotas koordinācijas sanāksmē ar citiem līdzekļu devējiem.

70

Delegācija Mozambikā piedalās nozares līdzekļu devēju koordinācijas sanāksmēs, ko rīko ministrija, un delegācija ir pārstāvēta kā nozares lielākais līdzekļu devējs. Turklāt zivsaimniecības iestādes sagatavo rīcības plānu, ievērojot valsts noteikumus un nodrošinot pārredzamību dažādu līdzekļu devēju un ES finansētām darbībām. Komisija uzskata, ka šajā gadījumā nav divkāršas finansēšanas riska.

72

Skatiet arī atbildi uz kopsavilkuma XI punktu.

73

Komisija cenšas panākt, lai nozares atbalstam paredzētā daļa būtu precīzi noteikta valsts budžetā, taču tas ir atkarīgs no partnervalsts valsts finanšu tiesību aktiem.

Komisija uzskata, ka piešķirtais nozares atbalsts ir izsekojams partnervalstu attiecīgajās matricās.

Komisijai ir jāpaļaujas arī uz to, ka uz darbībām, kuras partnervalsts veic, lai īstenotu attiecīgo nozares atbalsta īstenošanas matricu, parasti attiecas konkrētie valsts noteikumi par piedāvājumiem un iepirkumu.

74

Apvienotā komiteja saskaņā ar protokoliem uzrauga nozares atbalsta īstenošanu, tostarp attiecīgos gadījumos – izmaksu efektivitāti.

Attiecībā uz Mozambiku papildus regulārai uzraudzībai Apvienotajā komitejā vēl jāveic galīgais novērtējums par 2012.–2014. gada protokolā paredzētā nozares atbalsta īstenošanu. Mozambika šobrīd sagatavo šim novērtējuma vajadzīgos dokumentus, un ir jārīko Apvienotās komitejas sanāksme, lai izvērtētu progresu.

75

Skatiet atbildi uz kopsavilkuma XII punktu.

Mauritānijas gadījumā izmantošanas līmeni ietekmēja sarežģītā politiskā situācija 2008.–2012. gada laikposma sākumā. Turklāt, izpildot Mauritānijas iestāžu skaidri paustu prasību, 2013.–2014. gada protokolā nozares atbalsts tika samazināts līdz 3 miljoniem euro gadā – tas nebija Komisijas sākotnējais nolūks, un tā nebija arī Mauritānijas partnera tieša reakcija uz pārredzamības trūkumu.

Izmantošanas spēju cieši uzrauga, katrā Apvienotās komitejas sanāksmē novērtējot un analizējot finanšu līdzekļu izmantošanas rādītāju; ir panākts ievērojams uzlabojums Seišelu un Mozambikas gadījumā salīdzinājumā ar iepriekšējiem protokoliem.

76

Partnervalstīm sniegtā nozares atbalsta izlietojumu nosaka, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi un ņemot vērā partnervalsts vēlmes attiecībā uz šā atbalsta izmantošanu savas valsts zivsaimniecības politikas attīstībā.

2. izcēlums – Madagaskara

ES finanšu līdzekļi ir identificējami valsts kases līmenī tāpat kā citi valdības ieņēmumu avoti.

2. izcēlums – Mauritānija

Neizlietotais nozares atbalsta piešķīrums 25 miljonu euro apmērā ir radies, veicot kopīgu pārskatīšanu. Mauritānija 2013. gada martā nosūtīja ziņojumu ES, kur norādīja, ka šajā datumā atlikušais līdzekļu apmērs bija 13 miljoni euro. Taču šis skaitlis kopīgi netika atzīts, jo Mauritānija pilnīgi nepamatoja šā aprēķina bāzi.

2. izcēlums – Mozambika

Apvienotā komiteja 2012. gada jūnija sanāksmē vienojās par programmas ex post grozījumiem, kā norādīts ziņojumam pievienotajos pielikumos, kā arī par to, ka saskaņotajā darbību vispārējā satvarā ir paredzēti papildu infrastruktūras projekti un iekļauti valsts budžeta izpildē.

78

Skatiet atbildi uz kopsavilkuma XII punktu.

KZP reforma ir uzlabojusi nozares atbalsta pārvaldību, atdalot nozares atbalstam paredzēto finansējumu no maksājumiem par piekļuvi, kā arī uzlabojusi uzraudzību un noteikumu piemērošanu Apvienotajā komitejā.

Skatiet atbildi uz kopsavilkuma XII punktu.

80

Katras FPA atbalsta izmaksas katru gadu tiek izvērtētas un pārskatītas Apvienotajā komitejā. Ja Apvienotā komiteja uzskata un vienojas, ka piešķirtie finanšu līdzekļi nav izlietoti atbilstīgi, nozares atbalsta izmaksas nākamajos gados var atlikt, līdz panākts labāks finanšu līdzekļu izlietojums. Proti, tas bija Seišelu, Mozambikas un Komoru gadījumā.

81

Ja prioritāro darbību/projektu īstenošanas rezultāti nav sasniegti vai ir sasniegti niecīgā mērā, nākamajā gadā nozares atbalsta izmaksa tiks atlikta, līdz mērķu sasniegšanai.

Izskatot šo jautājumu, jāņem vērā, ka darbības galvenokārt nav plānotas īstenošanai tikai attiecīgajā finanšu gadā, bet to īstenošanai vajadzīgi vairāki gadi.

82

Lai gan abas koncepcijas ir vienādas, tomēr atbalsta tvēruma un mēroga un tā pārvaldības atšķirību dēļ to mērķi būtiski atšķiras.

Tomēr Komisijas dienestu starpā ir uzlabota šo politikas virzienu īstenošanas saskaņotība un konsekvence attiecībā uz nozares atbalsta izmantošanu un izmaksām. Tas tiek panākts, pamatojoties uz mērķtiecīgām, identificējamām darbībām, kam noteikti skaidri mērķu sasniegšanas rādītāji, kurus izmantojot var izmērīt veiktspēju.

Nozares atbalsta programmas tiek izstrādātas un pamatotas, ņemot vērā partnervalsts vajadzības, un abas puses tās apspriež Apvienotajā komitejā, bet galīgā darbību programma ir šā apspriešanās procesa rezultāts.

3. izcēlums – Madagaskara

Madagaskarā maksājumi saistībā ar SFPA turpinājās pēc tam, kad tika pieņemts lēmums, ka Madagaskarai vairs nav tiesību saņemt budžeta atbalstu. Šā lēmuma pieņemšana tika saskaņota ES iestāžu attiecīgo dienestu starpā, jo maksājumi bija tieši paredzēti zivsaimniecības vadībai un tiem būtu jāveicina nodarbinātība un izaugsme zivsaimniecības nozarē, kā arī pārtikas nodrošinājums valstī politiskās krīzes apstākļos.

3. izcēlums – Mozambika

Lai gan budžeta maksājumus tika aizkavēts, tas nebija saistīts ar nozares atbalsta izmaksu, jo šajā gadījumā tas tieši neietekmēja saskaņotās nozares atbalsta konkrētās darba programmas īstenošanu. Tādējādi šis gadījums pierāda abu atbalsta režīmu atšķirīgumu.

Komisija uzskata, ka attīstības un zivsaimniecības politikas labāka saskaņotība nebūt nenozīmē vienādu pieeju attiecībā uz konkrētajā politikā paredzēto līdzekļu izmaksu, jo katru no šiem virzieniem reglamentē konkrēti juridiskie instrumenti, kuriem ir attiecīgi noteikumi, kas jāievēro.

83

Skatiet atbildi uz kopsavilkuma XI punktu.

Komisija cenšas saņemt partnervalstu valsts budžeta likumā nozares atbalstam paredzēto finansējuma daļu, lai nodrošinātu līdzekļu pārredzamību.

Secinājumi un ieteikumi

85

Sarunas par FPA protokoliem ir atkarīgas no vairākiem faktoriem, daudzus no tiem Komisija nevar ietekmēt. Ir jāievēro noteikumi, kas attiecas uz citām ES iestādēm, piemēram, Padomi un Parlamentu. Sarunu procesa kopējais ilgums ļoti lielā mērā ir arī atkarīgs no trešās partnervalsts iekšējām pieņemšanas procedūrām.

86

Šis pārejas režīms ir pamatots ar Regulas (EK) Nr. 1006/2008 par zvejas darbībām 9. pantu, saskaņā ar kuru sešus mēnešus būtu jānodrošina zvejas darbību nepārtrauktība situācijā, kad ES un tās partnervalsts ir vienojušās par protokolu, bet attiecīgais protokols vēl netiek provizoriski piemērots. Šādas pagaidu zvejas licences, kuras partnervalsts pavisam brīvprātīgi ir piešķīrusi pēc Komisijas pieprasījuma, joprojām būtu jāuzskata par licencēm, kas piešķirtas saskaņā ar galveno nolīgumu (arī tad, ja nav protokola), un tādējādi tās nav pretrunā ekskluzivitātes klauzulai (izņemot gadījumus, kad runa ir par privātām licencēm, kā Tiesa paskaidrojusi spriedumā lietā C-565/13).

87

Attiecībā uz nolīgumiem par tunzivīm šī pieeja jau tiek īstenota, jo īpaši Indijas okeānā, kur ar partnervalstīm ir noslēgti zivsaimniecības nolīgumi, kas atspoguļo tunzivju migrācijas ceļus. Attiecībā uz jauktajiem nolīgumiem šo mērķi varētu būt sarežģīti sasniegt, ņemot vērā iesaistītās zivsaimniecības.

88

Attiecīgos gadījumos šī koncepcija nozīmē, ka ir skaidri noteikti un labi zināmi pārvaldības mērķi, pārvaldības pasākumi un sadales shēmas, ko piekrastes valstis izveidojušas dažādām ieinteresētajām personām, piemēram, gadījumos, kad noslēgti jauktie nolīgumi ar Grenlandi, Maroku, Mauritāniju un Gvineju-Bisavu.

Attiecībā uz nolīgumiem par tunzivīm zvejas iespējas ir noteiktas, ņemot vērā pārvaldības mērķus un pasākumus, ko pieņēmušas attiecīgās reģionālās zvejniecības pārvaldības organizācijas (RFMO), kuras pilnvarotas šo uzdevumu izpildei reģionā, kā arī ņemot vērā RFMO zinātniskā darba rezultātus un konsultācijas.

89

Komisija ņem vērā zvejas iespēju izlietojuma līmeni iepriekšējos gados, kā arī ārējos faktorus, kas varētu ietekmēt zvejas iespēju izlietojumu atkarībā no nozveju pieejamības un nepastāvības.

FPA protokolos par tunzivīm norādītie nozvejas atsauces līmeņi – kas nav nozvejas limiti – ir pamatoti ar ES zvejas flotu iepriekš paziņotajiem nozvejas apjomiem. Atsauces daudzums – būtisks priekšnosacījums mūsu partneriem –, par kuru noslēgta vienošanās attiecīgajos protokolos, nodrošina juridisko pamatu ES maksājumiem par piekļuvi. Tomēr šādos nozvejas atsauces limitos jāņem arī vērā nozvejas ļoti lielā nepastāvība dažādos gados dažādās vietās, ko izraisa tālu migrējošo zivju sugu nepastāvīgais izvietojums un pārpalikums gada laikā.

Attiecībā uz saikni starp zvejas iespēju iespējamo nepilnīgo izmantošanu un stingrāku tehnisko saglabāšanas pasākumu (TCM) ieviešanu jāatgādina, ka par šādiem TCM abas puses ir vienojušās, lai nodrošinātu dažādu krājumu ilgtspējīgu izmantošanu, lai mazinātu zvejas darbību ietekmi uz jūras ekosistēmām un novērstu strīdus starp ārvalstu rūpnieciskās zvejas flotēm, kas zvejo atklātā jūrā, un piekrastes valstu zvejniekiem, kas nodarbojas ar nerūpniecisko zveju piekrastē.

Daudzos gadījumos tehniskie saglabāšanas pasākumi ir nostiprināti partnervalstu valsts tiesību aktos un tāpēc par tiem nevar vienoties. Tie ir jāiekļauj partnerattiecību nolīgumos ilgtspējīgas zivsaimniecības nozarē (SFPA).

ES avansā iemaksātā maksa par piekļuvi partnervalstij nodrošina stabilus ieņēmumus, tādējādi SFPA kļūst par pievilcīgiem vadības instrumentiem.

90

Komisija zināja, ka metodikai, ko neatkarīgie konsultanti piemēroja, veicot novērtējumus, bija salīdzināmības problēmas. Pēc iekšējās revīzijas un ņemot vērā pamatnostādnes, kas izrietēja no šīs revīzijas, Komisija izveidoja kopēju darba uzdevuma veidni, ko izmantot, veicot novērtējumus saistībā ar SFPA. Sākot no 2015. gada sākuma ir saskaņota un ieviesta vienota un kopēja metodika attiecībā uz FPA ekonomiskās ietekmes novērtējumu.

1. ieteikums a)

Komisija piekrīt šim ieteikumam.

1. ieteikums b)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un ir sākusi to īstenot.

1. ieteikums c)

Komisija piekrīt šim ieteikumam, kura īstenošana ir atkarīga no sarunām un ES un attiecīgās trešās valsts panāktās vienošanās.

1. ieteikums d)

Komisija piekrīt šim ieteikumam, tā jau ir sākusi apspriešanos ar ieinteresētajām personām.

1. ieteikums e)

Komisija piekrīt šim ieteikumam.

Komisijai 2014. gada decembrī tika iesniegta jauna metodika, bet 2015. gada janvārī tā tika apstiprināta. Tā nodrošinās kopēju pamatu protokolu ekonomiskās ietekmes novērtēšanai, kas tiks veikta pirms nākamajām sarunām. Kad šī metodika tiks sistemātiski piemērota, tā pilnīgi atbildīs Revīzijas palātas ieteikumiem.

92

Iepriekšējos gados Komisija ir iesaistījusies savu IT rīku modernizācijā un 2013. gada sākumā ir sākusi tā dēvēto “IT licenču projektu”, kas paredzēts gan atļauju digitālai nosūtīšanai, gan pārbaudei. Izmantojot pašreizējos IT rīkus, Komisija var labāk pārvaldīt procedūras, kas saistītas ar zvejas atļauju pieprasīšanu un izdošanu – sākot no dalībvalsts pieprasījuma noformēšanas, līdz trešās valsts izdotas atļaujas saņemšanai.

93

Kopš 2011. gada Komisija ir izstrādājusi jaunas datu iesniegšanas procedūras un jaunas datubāzes, proti, tā dēvēto datu glabātavu DataWareHouse, lai nodrošinātu iespēju labāk un pareizāk uzraudzīt visas ES zvejas kuģu nozvejas. Šī datubāze bija pieejama 2013. gada beigās un pakāpeniski sāka darboties 2014. gadā atkarībā no dalībvalstu spējas ieviest šo sistēmu. Konstatētās konkrētās problēmas tika apspriestas ar dalībvalstīm.

2. ieteikums a)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka jau veic vajadzīgos pasākumus situācijas labošanai.

Iepriekšējos gados Komisija ir iesaistījusies savu IT rīku modernizācijā un ir sākusi tā dēvēto “IT licenču projektu”, kas paredzēts gan atļauju digitālai nosūtīšanai, gan pārbaudei.

2. ieteikums b)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka jau veic vajadzīgos pasākumus situācijas labošanai.

Sarunās par protokolu atjaunināšanu Komisija aktīvi sekmē elektronisko licenču izmantošanu ES kuģiem.

2. ieteikums c)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka jau veic vajadzīgos pasākumus situācijas labošanai.

Komisija pastāvīgi sazinās ar dalībvalstīm, lai atrisinātu visas tehniskās problēmas.

94

Nozares atbalsta īstenošanas uzraudzības pamatnostādnēs, ko Komisijas dienesti izstrādāja 2013. gadā un atjaunināja 2014. gadā, paredzēti principi, kas jāievēro, nosakot un uzraugot nozares atbalstu, kā arī īpaši noteikumi attiecībā uz ziņošanas prasībām. Tādējādi programmas iespējams pielāgot, par šiem pielāgojumiem vienojoties Apvienotajā komitejā.

Šīs pamatnostādnes ir papildinātas, nesen izstrādātajos protokolos ieviešot īpašus noteikumus attiecībā uz nozares atbalsta īstenošanu un uzraudzību.

Tajos cita starpā prasīts izstrādāt un saskaņot nozares atbalsta finansējamo darbību matricu, skaidri nosakot atbalstāmās darbības, sasniedzamos mērķus un rezultātus.

Šo matricu regulāri pārbauda Apvienotā komiteja un uzrauga zivsaimniecības atašejs, lai nodrošinātu, ka tiek ievērota matricā paredzētā programma.

95

Saskaņā ar jauno KZP, ko pieņēma 2013. gadā, kur bija paredzēta nozares atbalsta maksājumu atdalīšana no maksājumiem, kas attiecas uz piekļuves tiesībām, un ar tiem saistītajiem nosacījumiem, šie maksājumi tagad ir tieši saistīti ar veiktspēju un nozares atbalsta izlietojumu.

Nozares atbalstu, ko sniedz saskaņā ar SFPA, piešķir, pamatojoties uz ierobežotu skaitu konkrētu darbību, ko ierosinājusi partnervalsts, nevis pamatojoties uz sistēmisku pieeju kā EAF, kas cita starpā piešķir budžeta atbalstu. Turklāt nozares atbalsts parasti ir daudz mazāks nekā atbalsts, ko piešķir EAF.

Ir paredzēti noteikumi nozares atbalsta pārskatīšanai Apvienotajā komitejā gadījumos, kad partnervalsts, sniedzot atbilstīgu pamatojumu, pieprasa līdzekļu pārdali programmā, vai vajadzības gadījumā nozares maksājumu atlikšanu, līdz apmierinoši ir īstenots nozares atbalsts.

3. ieteikums a)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka to jau ir daļēji īstenojusi, jo ir izstrādājusi īpašas pamatnostādnes nozares atbalsta pārvaldībai un uzraudzībai, un Komisija sarunās ar partnervalstīm veiks vajadzīgos pasākumus, lai pilnīgi to īstenotu.

3. ieteikums b)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka tas jau ir daļēji īstenots.

Jaunajā KZP “saskanība ar citām Savienības politikas jomām” ir viens no KZP labas pārvaldības principiem (Regulas (ES) Nr. 1380/2013 3. panta h) punkts). Pamatojoties uz šo principu, zivsaimniecības aspekti pakāpeniski tiek iekļauti attīstības politikā.

3. ieteikums c)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un uzskata, ka tas jau tiek daļēji īstenots.

Katras FPA atbalsta izmaksas reizi gadā tiek izvērtētas Apvienotajā komitejā. Ja Apvienotā komiteja uzskata un vienojas, ka piešķirtie finanšu līdzekļi nav izlietoti atbilstīgi, nozares atbalsta izmaksas nākamajos gados var atlikt.

4. tabula

Mozambikas gadījumā pēc Komisijas veiktās pārbaudes skaitļi tika laboti. Pašreizējā Komisijas rīcībā esošā informācija norāda, ka nozvejas apjoms bija 2330 t, kas gandrīz precīzi atbilst daudzumam, kuru Spānija un Francija paziņoja par to pašu gadu (2326 t).

QJ-AB-15-010-LV-E  ISSN 1977-5717

Eiropas Savienība (ES) sarunu ceļā slēdz nolīgumus ar piekrastes valstīm, lai iegūtu zvejas tiesības ES kuģiem un atbalstītu vietējās zvejas nozares pārvaldību un ilgtspējīgu attīstību. Palāta secināja, ka Eiropas Komisija šos nolīgumus kopumā bija labi pārvaldījusi, tomēr bija nepieciešami daži uzlabojumi. Zivju daudzums, par kuru sarunās ar piekrastes valstīm bija panākta vienošanās, regulāri pārsniedza ES flotes faktisko nozveju, tāpēc nolīgumi relatīvi izmaksāja daudz dārgāk, nekā ES bija plānojusi. Nozvejas datu un licencēšanas procesa uzraudzība nebija pietiekami stingra, un atbalstam, ko sniedza vietējo zivsaimniecības nozaru ilgtspējīgai attīstībai, ir jānosaka skaidrāki attiecināmības nosacījumi, turklāt nepieciešama labāka koordinācija un saskaņotība ar pārējo ES attīstības atbalstu.