EIROPAS REVĪZIJAS PALĀTA

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tālrunis +352 4398-1

E-pasts: eca-info@eca.europa.eu

Internets: http://eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

YouTube: EUAuditorsECA

Plašāka informācija par Eiropas Savienību ir pieejama portālā Europa (http://europa.eu).

Luksemburga: Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2016. gads

Print | ISBN 978-92-872-3748-4 | ISSN 1831-0877 | doi:10.2865/9651 | QJ-AB-15-023-LV-C
PDF | ISBN 978-92-872-3718-7 | ISSN 1977-5717 | doi:10.2865/21131 | QJ-AB-15-023-LV-N
EPUB | ISBN 978-92-872-3767-5 | ISSN 1977-5717 | doi:10.2865/088673 | QJ-AB-15-023-LV-E

© Eiropas Savienība, 2016. gads

Reproducēšana ir atļauta, ja tiek norādīts avots.

Attiecībā uz jebkādu 65. lappusē publicētās kartes izmantošanu vai reproducēšanu atļauja ir jāprasa tieši autortiesību īpašniekam.

KĀ PASŪTĪT ES IZDEVUMUS

Bezmaksas izdevumi

•Viens eksemplārs:
ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).

•Vairāk nekā viens eksemplārs vai plakāti/kartes:
Eiropas Savienības pārstāvniecībās
(http://ec.europa.eu/represent_lv.htm),
Eiropas Savienības delegācijās valstīs, kas nav ES dalībvalstis
(http://eeas.europa.eu/delegations/index_lv.htm),
ar Europe Direct dienesta starpniecību
(http://europa.eu/europedirect/index_lv.htm)
vai piezvanot uz tālruņa numuru 00 800 6 7 8 9 10 11 (zvanīšana bez maksas no jebkuras vietas Eiropas Savienībā) (*).

(*)Informāciju sniedz bez maksas, tāpat arī lielākā daļa zvanu ir bezmaksas (izņemot dažus operatorus, viesnīcas vai taksofonus).

Maksas izdevumi

•Ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).

LV
2015

Nr. 23

Īpašais ziņojums

Ūdens kvalitāte
Donavas upes baseinā:
gūti panākumi Ūdens
pamatdirektīvas
īstenošanā, bet vēl
ir daudz darāmā

(saskaņā ar LESD 287. panta 4. punkta otro daļu)

Revīzijas darba grupa

Eiropas Revīzijas palātas (ERP) īpašajos ziņojumos tiek atspoguļoti rezultāti, kas iegūti atsevišķu budžeta jomu vai vadības aspektu lietderības un atbilstības revīzijās. ERP atlasa un izstrādā šos revīzijas uzdevumus tā, lai tiem būtu pēc iespējas lielāka ietekme, konkrēti, tiek ņemts vērā risks, kādam pakļauta lietderība vai atbilstība, attiecīgo ienākumu vai izdevumu apjoms, paredzamie notikumi, kā arī politiskās un sabiedrības intereses.

Šo lietderības revīziju veica ERP locekļa Henri Grethen vadītā II apakšpalāta, kuras pārziņā ir struktūrpolitikas, transporta un enerģētikas izdevumu jomas. Revīziju vadīja ERP loceklis George Pufan, un tajā piedalījās šādi darbinieki: locekļa biroja vadītājs Patrick Weldon, atašejs Mircea Radulescu, nodaļas vadītājs Alain Vansilliette, darba grupas vadītāja Marion Colonerus un revidenti Zuzana Gullova, Daniela Jinaru, Maria del Carmen Jimenez, Attila Horvay-Kovács, Dana Moraru, Radka Papouskova un Ildiko Preiss.

No kreisās uz labo: A. Vansilliette, M. Radulescu, M. d. C. Jimenez, G. Pufan, Z. Gullova, P. Weldon, A. Horvay-Kovács.

Saturs

Glosārijs

Kopsavilkums

Ievads

Revīzijas tvērums un pieeja

Apsvērumi

Upes baseina apsaimniekošanas plāni kā līdzeklis, lai līdz 2015. gadam panāktu labu ūdens kvalitāti

Ūdens objektu ekoloģiskās un ķīmiskās kvalitātes rādītāji nav būtiski uzlaboti

Ūdens objektu piesārņojuma avotu noteikšanu negatīvi ietekmēja visaptverošu datu trūkums

Upes baseina apsaimniekošanas plānos noteiktie pasākumi nav pietiekami, lai pienācīgi ņemtu vērā piesārņojuma avotus

Attiecībā uz daudziem ūdens objektiem noteikts atbrīvojums no 2015. un 2021. gada termiņa

Komisija cieši uzrauga situāciju, taču uzlabojumi ir atkarīgi no dalībvalstu vēlmes rīkoties

Pasākumi un instrumenti, ko ieviesušas dalībvalstis, lai samazinātu notekūdeņu radīto piesārņojumu

Aglomerāciju radītais piesārņojums: gūti panākumi notekūdeņu attīrīšanā, bet pieejamos instrumentus varētu izmantot labāk

Rūpniecisko iekārtu radītais piesārņojums: grūtības noteikt emisijas robežvērtības un nepilnības attiecībā uz izpildi

Pasākumi un instrumenti, ko ieviesušas dalībvalstis, lai risinātu lauksaimniecības radītā difūzā piesārņojuma problēmu

Dalībvalstis neizmanto visas Nitrātu direktīvā piedāvātās iespējas

Trūkumi rīcības plānos attiecībā uz pesticīdiem

Savstarpējās atbilstības mehānismam ir ietekme, bet tas netiek pilnībā izmantots

Lauku attīstības pasākumu potenciāls netiek pilnībā izmantots, lai risinātu ūdens kvalitātes problēmas

Princips “piesārņotājs maksā” lauksaimniecības radītajam difūzajam piesārņojumam tiek piemērots tikai daļēji

Secinājumi un ieteikumi

I pielikums. | Donavas upes baseina apgabala karte
II pielikums. | Virszemes ūdens objektu piesārņojums
III pielikums. | Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā noteiktās emisijas robežvērtības
IV pielikums. | Ūdens piesārņojuma maksas lielums atkarībā no piesārņojošās vielas (EUR/t)
V pielikums. | Valstu tiesību aktos noteiktās emisijas robežvērtības

Komisijas atbilde

Glosārijs

Aglomerācija: teritorija, kurā iedzīvotāju un/vai saimnieciskās darbības koncentrācija ir pietiekama, lai komunālos notekūdeņus savāktu un novirzītu uz notekūdeņu attīrīšanas iekārtām vai galīgās novadīšanas vietu.

Augu aizsardzības līdzekļi: līdzekļi, kurus izmanto augu vai kultūru aizsardzībai no postošas ietekmes, ko rada, piemēram, nezāles, slimības vai kukaiņi.

Bioķīmiskais skābekļa patēriņš (BSP₅): mikroorganismu patērētā skābekļa daudzums, lai likvidētu ūdenī esošas bioloģiski noārdāmas organiskās vielas un minerālvielas. Šo rādītāju parasti izmanto, lai mērītu skābekļa patēriņu, kas izteikts kā O₂ mg/l, piecās dienās. Jo augstāka ir BSP₅ vērtība, jo vairāk skābekļa patērē mikroorganismi un jo lielāks ir piesārņojums.

Cilvēka ekvivalents (c. e.): skaitļos izteikts notekūdeņu piesārņojuma slodzes rādītājs, kurš atbilst “ekvivalentam” cilvēku skaitam, kas radītu šādu atkritumu daudzumu. Viens c. e. atbilst viena iedzīvotāja radīto notekūdeņu piesārņojuma slodzei un nozīmē bioloģiski attīrāmo notekūdeņu daudzumu, kas piecas dienas pēc kārtas bioķīmiski piesaista 60 g skābekļa dienā.

Darbības programma: darbības programmā ir izklāstītas dalībvalsts prioritātes, īpašie mērķi un plāns, kā noteiktā periodā (parasti septiņos gados) tiks izmantoti līdzekļi (ES un valstu publiskais un privātais līdzfinansējums), lai finansētu projektus. Ar šo projektu palīdzību jāsasniedz noteikts skaits mērķu, kas konkretizēti darbības programmas prioritāro virzienu līmenī. Programmas var līdzfinansēt ikviens fonds, kas darbojas kohēzijas politikas jomā (t. i., Eiropas Reģionālās attīstības fonds, Kohēzijas fonds un Eiropas Sociālais fonds). Darbības programmu sagatavo dalībvalsts, un pirms jebkādu maksājumu veikšanas no ES budžeta tā jāapstiprina Komisijai. Attiecīgajā periodā to var grozīt tikai tad, ja abas puses tam piekrīt.

Difūzie piesārņojuma avoti: piesārņojums, ko rada dažādas darbības, kurām nav konkrētas novadīšanas vietas (sk. “Stacionārie piesārņojuma avoti”). Piemēram, lauksaimniecība ir galvenais difūzā piesārņojuma avots.

Efluents: šajā ziņojumā nozīmē attīrītos notekūdeņus, kas novadīti ūdens objektos.

Eiropas Reģionālās attīstības fonds: tā mērķis ir stiprināt ekonomisko un sociālo kohēziju Eiropas Savienībā, izlīdzinot galvenās reģionālās atšķirības ar finansiālu atbalstu infrastruktūras izveidei un produktīviem ieguldījumiem darbvietu radīšanā, galvenokārt uzņēmumiem.

Eitrofikācija: ūdens bagātināšanās ar barības vielām, it īpaši slāpekļa un fosfora savienojumiem, kas veicina paātrinātu aļģu augšanu; tādējādi samazinās skābekļa līmenis ūdenī un izzūd vietējie ūdensaugi, zivis un citi ūdens dzīvnieki.

Emisijas robežvērtības: emisijas koncentrācija un/vai līmenis, ko nedrīkst pārsniegt vienā vai vairākos laikposmos. Emisija ir tieša vai netieša vielu noplūde ūdenī no kādas iekārtas.

Ex ante nosacījumi: saistībā ar lauku attīstības programmu un tādu darbības programmu sagatavošanu, kuras saņem līdzfinansējumu no Eiropas struktūrfondiem un investīciju fondiem 2014.–2020. gada plānošanas periodā, dalībvalstu pienākums ir novērtēt, vai šie iepriekš definētie nosacījumi ir ievēroti. Ja tie nav izpildīti, ir jāsagatavo rīcības plāni, lai nodrošinātu nosacījumu izpildi līdz 2016. gada 31. decembrim.

Īpaši jutīga zona: zemes platība, kurā nonāk ūdeņi, ko ietekmējis vai varētu ietekmēt piesārņojums, kuru rada vai izraisa lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti. Šīs platības veicina piesārņojumu. Dalībvalstīm jāizstrādā rīcības programmas attiecībā uz šīm zonām.

Jutīgā zona: dalībvalstīm par jutīgām zonām jānosaka ūdens objekti, kas ietilpst vienā no šīm grupām: i) ūdens objekts vai tā daļa, kam draud eitrofikācija, ii) ūdens objekts, kurš paredzēts dzeramā ūdens iegūšanai un kurā varētu būt pārāk liela nitrātu koncentrācija, un iii) zonas, kurās vajadzīga rūpīgāka attīrīšana, lai izpildītu Padomes direktīvu prasības. Jutīgo zonu pienācīga noteikšana ir ļoti svarīga, jo no tās ir atkarīgs, kādā veidā būtu jāveic notekūdeņu attīrīšana, lai samazinātu eitrofikāciju izraisošo vielu daudzumu.

Kanalizācijas tīkls: fiziska infrastruktūra, tostarp cauruļvadi, sūkņi, sieti, kanāli u. c., ko izmanto notekūdeņu novadīšanai no to rašanās vietas līdz galīgās attīrīšanas vai novadīšanas vietai.

Kohēzijas fonds: Kohēzijas fonda mērķis ir stiprināt ekonomisko un sociālo kohēziju Eiropas Savienībā, finansējot vides un transporta projektus dalībvalstīs, kuru nacionālais kopprodukts uz vienu iedzīvotāju ir mazāks par 90 % no ES vidējā līmeņa.

Komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārta: infrastruktūra, kas nodrošina virkni attīrīšanas procesu, kuru mērķis ir samazināt saņemto aglomerācijas komunālo notekūdeņu piesārņojumu līdz pieņemamam līmenim pirms to novadīšanas saņēmējos ūdeņos.

Kopējās suspendētās daļiņas (KSD): ūdenī suspendēto minerālvielu un organisko vielu daļiņu daudzums, ko var aizturēt ar porainu filtru.

Ķīmiskais skābekļa patēriņš (ĶSP): skābekļa daudzums, kas tiek patērēts, lai ķīmiski oksidētu ūdenī esošas organiskās vielas un minerālvielas. Tādējādi ĶSP ietver gan bioloģiski noārdāmas vielas, uz kurām attiecas BSP₅, gan arī bioloģiski nenoārdāmas vielas, kuras var oksidēt.

Laba lauksaimniecības un vides stāvokļa (LLVS) standarti: pienākums uzturēt zemi labā lauksaimniecības un vides stāvoklī ir saistīts ar dažādiem standartiem attiecībā uz augsnes aizsardzību, augsnes organisko vielu un struktūras saglabāšanu, izvairīšanos no kaitējuma nodarīšanas dzīvotnēm un ūdens resursu apsaimniekošanu.

Lauksaimniecības zeme: valsts sauszemes teritoriju veido lauksaimniecības zeme, mežu zeme un pārējā zeme. Lauksaimniecības zemi var iedalīt šādi: aramzeme, ilggadīgo stādījumu platības, pastāvīgās ganības un pļavas un pārējā teritorija, tostarp piemājas dārzi.

Likumā noteiktās pārvaldības prasības (LNPP): ES tiesību aktos noteiktie standarti vides, pārtikas nekaitīguma, dzīvnieku un augu veselības un dzīvnieku labturības jomā.

Notekūdeņi: jebkurš ūdens, kurš vairs nav kvalitatīvs. Parasti tos novada kanalizācijas tīklā un attīra notekūdeņu attīrīšanas iekārtās. Attīrītos notekūdeņus novada saņēmējos ūdeņos pa efluentam paredzētām caurulēm. Vietās, kur nav piekļuves publiskajam kanalizācijas tīklam, notekūdeņiem izmanto individuālas sistēmas, piemēram, septiskās tvertnes.

Notekūdeņu novadīšanas atļauja: atļauja, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem tiek izsniegta notekūdeņu novadītājiem. Cita starpā atļauja ietver emisijas robežvērtības, kas jāievēro attiecībā uz vairākiem parametriem un piesārņojošām vielām.

Notekūdeņu otrreizējā attīrīšana: bioloģisks process, kas ietver notekūdeņu attīrīšanu, lai likvidētu bioloģiski noārdāmas organiskas piesārņojošas vielas.

Pasākumu programma: upes baseina apsaimniekošanas plāna daļa, kurā definēti vajadzīgie pasākumi, lai sasniegtu labus ūdens objektu ekoloģiskās un ķīmiskās kvalitātes rādītājus, ņemot vērā upes baseina apgabala raksturlielumus.

Pašpārbaudes: šajā ziņojumā i) pārbaudes, ko notekūdeņu attīrīšanas iekārtas ikdienas ekspluatācijas laikā regulāri veic apsaimniekotājs, lai kontrolētu novadīto notekūdeņu kvalitāti un dūņu saturu, un ii) pārbaudes, ko veic rūpniecisko iekārtu apsaimniekotāji, lai kontrolētu publiskajā kanalizācijas tīklā novadīto notekūdeņu kvalitāti.

Plānošanas periods: daudzgadu periods, kurā tiek plānoti un veikti struktūrfondu un Kohēzijas fonda izdevumi.

Princips “piesārņotājs maksā”: tas izklāstīts Līgumā par Eiropas Savienības darbību (191. panta 2. punktā). Piemēram, attiecībā uz notekūdeņiem tas nozīmē to, ka par radīto piesārņojumu būtu jāmaksā notekūdeņu novadītājiem (t. i., mājsaimniecības maksā noteiktu cenu par notekūdeņu attīrīšanu, notekūdeņu attīrīšanas iekārtām tiek piemērota piesārņojuma maksa u. c.).

Savstarpējā atbilstība: ES kopējās lauksaimniecības politikas mehānisms, kas tiešos maksājumus lauksaimniekiem un dažādus lauku attīstības maksājumus sasaista ar atbilstību vairākiem noteikumiem attiecībā uz vidi, pārtikas nekaitīgumu, dzīvnieku un augu veselību un dzīvnieku labturību, kā arī ar lauksaimniecības zemes uzturēšanu labā lauksaimniecības un vides stāvoklī. Savstarpējās atbilstības noteikumi 2007.–2013. gada plānošanas periodā ir saistīti ar 18 likumā noteiktām pārvaldības prasībām (LNPP) un 15 laba lauksaimniecības un vides stāvokļa (LLVS) standartiem. Neatbilstība šiem standartiem un prasībām var novest pie to maksājumu samazināšanas, kas saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku tiek veikti lauksaimniekiem.

Stacionārie piesārņojuma avoti: piesārņojumu rada dažādas darbības, kurām ir konkrēta novadīšanas vieta (piemēram, komunālo vai rūpniecisko notekūdeņu attīrīšanas iekārta).

Stingrāka notekūdeņu attīrīšana/terciārā attīrīšana: saskaņā ar Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvu, lai samazinātu barības vielu (slāpekļa un fosfora) koncentrācijas līmeni attīrītajos notekūdeņos, pirms to novadīšanas saņēmējos ūdeņos, kuriem draud eitrofikācija, vajadzības gadījumā tiek veikta bioloģiskā/ķīmiskā attīrīšana.

Tiešie maksājumi: maksājumi, kas saskaņā ar ienākumu atbalsta shēmu ir tieši piešķirti lauksaimniekiem. Kā piemērus var minēt vienoto maksājuma shēmu un vienoto platībmaksājuma shēmu.

Upes baseins: zemes platība, no kuras visi virszemes noteces ūdeņi caur vairākiem strautiem, upēm un, iespējams, ezeriem ieplūst jūrā no vienas grīvas, estuāra vai deltas.

Ūdens objekts: virszemes ūdens objekts ir nošķirts un būtisks virszemes ūdeņu elements, piemēram, ezers, ūdenskrātuve, strauts, upe vai kanāls, vai strauta, upes vai kanāla daļa, pārejas ūdeņi vai piekrastes ūdeņu posms. Gruntsūdens objekts ir noteikts gruntsūdens daudzums ūdens nesējslānī vai nesējslāņos.

Virszemes ūdeņu ekoloģiskais stāvoklis/potenciāls: ūdens ekosistēmu struktūras un darbības kvalitātes formulējums. Šo stāvokli novērtē, pamatojoties uz šādiem kvalitātes faktoriem: bioloģiskie faktori (fauna un flora), hidromorfoloģiskie faktori, ķīmiskie un fizikālķīmiskie faktori, īpašas piesārņojošas vielas un daži vispārējie faktori (sāļums, barības vielu stāvoklis u. c.). Potenciālu, nevis stāvokli, novērtē ūdens objektiem, kuru fizikālā struktūra ir stipri pārveidota, lai tos izmantotu dažādiem mērķiem, tādiem kā kuģošana, aizsardzība no plūdiem, hidroenerģijas ražošana un lauksaimniecība. Tas ir tāpēc, ka daudzos gadījumos no ekonomiskā viedokļa nav ne iespējams, ne arī vēlams no šādiem izmantošanas veidiem atteikties un fizikālo īpašību pārveidojumus likvidēt.

Virszemes ūdeņu ķīmiskais stāvoklis: ūdeņu kvalitātes formulējums, kas atspoguļo piesārņojošo vielu koncentrāciju, kura nedrīkst pārsniegt Ūdens pamatdirektīvas IX pielikumā noteiktos vides kvalitātes standartus. Pašlaik šajā direktīvā ir norādītas 45 piesārņojošas vielas (tādas kā svins, niķelis, kadmijs, dzīvsudrabs, benzols u. c.).

Kopsavilkums

I

Eiropas ūdeņus skar organiskais un barības vielu, kā arī ķīmisko vielu piesārņojums. Ūdens piesārņojumam ir dažādi avoti, tādi kā mājsaimniecības, rūpnieciskās iekārtas un lauksaimniecība. Ar 2000. gada Ūdens pamatdirektīvas pieņemšanu tika saskaņoti iepriekš spēkā esošie ES tiesību akti ūdens resursu politikas jomā. Kā galvenais īstenošanas instruments ar šo direktīvu tika ieviests upes baseina apsaimniekošanas plāns. Pirmie plāni bija jāiesniedz 2009. gadā, un to korekcijas – 2015. gada decembrī.

II

Šajos plānos ir jāsniedz informācija par ūdens kvalitāti dažādos ūdens objektos, jānosauc iemesli, kāpēc nav sasniegti labi ekoloģiskās un ķīmiskās kvalitātes rādītāji, un jānorāda visi vajadzīgie koriģējošie pasākumi. Šie pasākumi ir klasificēti kā “pamatpasākumi”, “citi pamatpasākumi” un “papildpasākumi”.

III

Lai sasniegtu ūdens resursu politikas mērķus, ES nodrošina ievērojamu finansējumu, it īpaši ieguldījumiem notekūdeņu apsaimniekošanas jomā (2007.–2013. gada plānošanas periodā 6,35 miljardus EUR no Eiropas Reģionālās attīstības fonda / Kohēzijas fonda deviņām dalībvalstīm¹ Donavas upes baseinā) un kompensācijām lauksaimniekiem, kuri uzņemas agrovides saistības (2007.–2013. gada plānošanas periodā 6,39 miljardus EUR no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai minētajām deviņām dalībvalstīm).

IV

Palātas veiktajā revīzijā uzmanība tika pievērsta četrām dalībvalstīm Donavas upes baseinā (Čehijas Republikai, Ungārijai, Rumānijai un Slovākijai). Palātas mērķis bija atbildēt uz šādu jautājumu: vai, dalībvalstīm īstenojot Ūdens pamatdirektīvu, ir uzlabojusies ūdens kvalitāte?

V

Palāta secina, ka pasākumu īstenošanas rezultātā ūdens kvalitāte nav būtiski uzlabojusies. Attiecībā uz daudziem ūdens objektiem dalībvalstis noteica atbrīvojumu no prasības līdz 2015. un 2021. gadam sasniegt labu stāvokli. Tomēr izmantoto novērtēšanas metožu dēļ panākumi saistībā ar atsevišķiem elementiem, kuru ūdens kvalitāte tika novērtēta, var palikt nepamanīti. Palāta iesaka Komisijai noteikt pamatnostādnes diferencētai ziņošanai par panākumiem un dalībvalstīm – skaidri un ticami pamatot piešķirtos atbrīvojumus.

VI

Uzraudzības sistēmu nepilnību dēļ trūka datu gan par piesārņojuma veidu, gan tā avotiem, tāpēc ūdens objekts labu stāvokli nesasniedza. 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāni nodrošināja ierobežotu pievienoto vērtību, jo dalībvalstīm trūka vērienīgu mērķu attiecībā uz pasākumu noteikšanu piesārņojuma apkarošanā. Pasākumi bija vērsti uz spēkā esošo ES direktīvu īstenošanu (daļa no pamatpasākumiem). Šajā aspektā ir vai nu kavējumi (Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas gadījumā), vai arī direktīvu piedāvātās iespējas netiek pilnībā izmantotas (Nitrātu direktīvas gadījumā, kur iespējams vēl vairāk uzlabot prasības ar mērķi samazināt slāpekļa emisijas).

VII

Citi pamatpasākumi un papildpasākumi pienācīgi neaptver visas ar piesārņojumu saistītās problēmas. Trūkst mērķtiecīgu pasākumu attiecībā uz ūdens objektiem, kuru kvalitāte nav apmierinoša. Attiecībā uz notekūdeņiem nav norādītas komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtas vai rūpnieciskās iekārtas, kurām vajadzīgas īpašas emisijas robežvērtības. Lauksaimniecības jomā dalībvalstīm ir iespējams pastiprināt dažus savstarpējās atbilstības standartus. Turklāt līdz šim nav apsvērta iespēja ierobežot fosforu saturoša mēslojuma izkliedēšanu augsnē. Jāpiezīmē, ka lauksaimniecībā īstenojamie pasākumi lielākoties ir brīvprātīgi un ne visi tieši nodrošina ūdens kvalitātes uzlabošanos.

VIII

Palāta iesaka dalībvalstīm uzlabot savas uzraudzības sistēmas un ūdens piesārņojuma problēmu diagnostiku. Tas ļautu mērķtiecīgāk izvēlēties pasākumus, kas paredzēti ūdens objektiem ar neapmierinošu ūdens kvalitāti, un ņemt vērā piesārņojuma problēmas, kuras līdz šim nav pienācīgi risinātas. Mērķtiecīgāka izvēle palielinātu pasākumu efektivitāti un samazinātu īstenošanas izmaksas.

IX

Ieviestie izpildes mehānismi ir tikai daļēji efektīvi, un tas ir saistīts vai nu ar nepietiekamo tvērumu, vai sankcijām, kuru preventīvā ietekme ir ierobežota. Palāta iesaka Komisijai izvērtēt, kā vislabāk noteikt saistošus kritērijus dalībvalstu veiktajām komunālo notekūdeņu attīrīšanas un rūpniecisko iekārtu darbības pārbaudēm. Tā arī iesaka Komisijai un dalībvalstīm kopīgi novērtēt lauksaimniecības jomā ieviesto izpildes mehānismu efektivitāti.

X

Princips “piesārņotājs maksā” lauksaimniecības radītajam difūzajam piesārņojumam tiek piemērots tikai daļēji. Komunālo notekūdeņu attīrīšanas un rūpnieciskās iekārtas maksā ūdens piesārņojuma maksu par savām emisijām, bet tikai par ierobežotu skaitu piesārņojošo vielu. Maksas lielums (atkarībā no noplūdes, kas izteikta mg/l) dažādās dalībvalstīs būtiski atšķiras, un nevienā no upes baseina apsaimniekošanas plāniem nav atsauces uz tās preventīvās ietekmes novērtējumu. Palāta iesaka Komisijai sniegt norādījumus par iespējamām metodēm videi nodarītā kaitējuma izmaksu atgūšanai difūzā piesārņojuma jomā. Tā arī iesaka dalībvalstīm novērtēt ekonomikas instrumentu (maksu un nodokļu) preventīvo potenciālu attiecībā uz piesārņojošo vielu emisiju.

1Bulgārija, Čehijas Republika, Vācija, Horvātija, Ungārija, Austrija, Rumānija, Slovēnija un Slovākija.

Ievads

Ūdens pamatdirektīva un upju baseinu apsaimniekošanas plāni

01

ES ūdens resursu politikas galvenais mērķis ir nodrošināt, lai iedzīvotāju vajadzībām un videi visā Eiropas Savienībā būtu pieejams pietiekams daudzums labas kvalitātes ūdens.

02

Eiropas Parlaments un Padome 2000. gadā pieņēma Ūdens pamatdirektīvu², kuras galvenais mērķis ir līdz 2015. gadam panākt labu ūdens kvalitāti³. Noteiktos apstākļos direktīva pieļauj arī termiņa pagarinājumu (līdz 2021. un 2027. gadam) un mazāk stingras prasības attiecībā uz ūdens kvalitāti.

03

Šī direktīva ir visaptverošs tiesību akts, ar kuru tika saskaņoti iepriekš spēkā esošie tiesību akti ūdens resursu politikas jomā. Tās pieeja ūdens resursu apsaimniekošanai balstās uz to, ka upes baseins tiek uzskatīts par ekoloģisku un hidroloģisku vienību.

04

Galvenais instruments šīs direktīvas īstenošanai ir upes baseina apsaimniekošanas plāns. Līdz 2009. gada decembrim katrai dalībvalstij bija jāpieņem šādi plāni, tostarp pasākumu programma katram tās teritorijā esošajam upes baseina apgabalam⁴. Upju baseinu apsaimniekošanas plānu korekcijas bija jāpieņem līdz 2015. gada decembrim. Kopumā ES ir 42 starptautiski upju baseinu apgabali (tādi kā Reinas un Donavas upju baseini) un 172 valsts upju baseinu apsaimniekošanas plāni. Upju baseinu apsaimniekošanas plāni netiek iesniegti Komisijai apstiprināšanai.

05

Pasākumu programmā jāiekļauj pasākumi, kas vajadzīgi, lai sasniegtu Ūdens pamatdirektīvas mērķus attiecībā uz katru identificēto ūdens objektu. Ūdens pamatdirektīvas minimālā prasība ir 11 direktīvu īstenošana (tās, kas attiecas uz šo ziņojumu, sk. 1. tabulā). To īstenošanas pasākumi programmā tiek uzskatīti par pamatpasākumiem līdz ar citiem obligātajiem pasākumiem, kas iekļauti direktīvā (sk. 33. punktu). Ziņojumi, kas jāiesniedz saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu (upju baseinu apsaimniekošanas plānu korekcijas un progresa ziņojumi), neaizstāj atsevišķajās direktīvās paredzētos.

1. tabula

ES direktīvas, kuru īstenošana tiek uzskatīta par minimālo prasību

Juridiskais pamats
Saistība ar ūdens kvalitāti

Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīva¹
Visās aglomerācijās ar cilvēka ekvivalentu (c. e.) ≥ 2000 jābūt ierīkotām kanalizācijas sistēmām vai jāizmanto individuālas vai pienācīgas sistēmas, ja tās var nodrošināt tādu pašu vides aizsardzības līmeni.
Aglomerācijās ar c. e. ≥ 2000 ir jāievēro emisijas robežvērtības attiecībā uz bioķīmisko skābekļa patēriņu (BSP₅) un ķīmisko skābekļa patēriņu (ĶSP).
Aglomerācijās ar c. e. virs 10 000 jutīgās zonās ir jāievēro arī emisijas robežvērtības attiecībā uz kopējo slāpekļa (Nkop) un/vai kopējo fosfora (Pkop) daudzumu, izņemot gadījumus, kad jutīgajās zonās kopumā ir panākts kopējā slāpekļa (Nkop) un kopējā fosfora (Pkop) daudzuma minimālais samazinājuma līmenis.
Aglomerācijās ar c. e. zem 2000, kurās ir ierīkotas kanalizācijas sistēmas, ja notekūdeņi tiek novadīti saldūdeņos vai estuāros, ir jānodrošina to atbilstīga attīrīšana.

Nitrātu direktīva²
Dalībvalstīm ir jāuzrauga virszemes ūdeņi un gruntsūdeņi un jānosaka nitrātjutīgās zonas. Lai samazinātu nitrātu radīto ūdens piesārņojumu, dalībvalstīm obligāti jāpieņem rīcības programmas attiecībā uz šīm īpaši jutīgajām zonām. Turklāt dalībvalstīm ir jāizstrādā labas lauksaimniecības prakses kodekss, ko var brīvprātīgi piemērot visā teritorijā.

Piesārņojuma integrētas novēršanas un kontroles direktīva, kas aizstāta ar Rūpniecisko emisiju direktīvu³
Rūpniecisko iekārtu atļaujās ietvertās emisijas robežvērtības ir jābalsta uz tādu labāko pieejamo tehnisko paņēmienu izmantošanu, kas visefektīvāk palīdz sasniegt augstu vides aizsardzības līmeni.

1Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 30.5.1991., 40. lpp.).

2Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīva 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (OV L 375, 31.12.1991., 1. lpp.).

3Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīva 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 24, 29.1.2008., 8. lpp.), kas aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīvu 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) (OV L 334, 17.12.2010., 17. lpp.).

06

Kopš 2001. gada Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm ir izstrādājusi 34 vadlīnijas, kas attiecas uz vairākiem direktīvas īstenošanas aspektiem.

07

Lai gan Ūdens pamatdirektīvā tie nav pieminēti, ir arī citi ES tiesību akti, kuriem ir saistība ar ūdens kvalitāti (sk. 2. tabulu).

2. tabula

Citas ES direktīvas un regulas, kurām ir saistība ar ūdens kvalitāti

Juridiskais pamats
Saistība ar ūdens kvalitāti

Regula par mazgāšanas līdzekļiem¹
Mazgāšanas līdzekļi satur būtisku piesārņojošu vielu – fosforu.
Patērētāju veļas mazgāšanas līdzekļus un patērētāju automātiskajās trauku mazgājamās mašīnās lietojamos mazgāšanas līdzekļus, kuros ir pārsniegts noteikts fosfora līmenis, nedrīkst laist tirgū no attiecīgi 2013. gada 30. jūnija un 2017. gada 1. jūlija.

Pesticīdu direktīva²
Dalībvalstīm bija jāpieņem rīcības plāni un par tiem jāpaziņo Komisijai līdz 2012. gada 26. novembrim, un tas attiecas arī uz pasākumiem, lai samazinātu pesticīdu lietošanas radīto risku un ietekmi uz cilvēku veselību un vidi.

1Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 14. marta Regula (ES) Nr. 259/2012, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 648/2004 attiecībā uz fosfātu un citu fosfora savienojumu izmantošanu patērētāju veļas mazgāšanas līdzekļos un patērētāju automātiskajās trauku mazgājamās mašīnās lietojamos mazgāšanas līdzekļos (OV L 94, 30.3.2012., 16. lpp.).

2Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Direktīva 2009/128/EK, ar kuru nosaka Kopienas sistēmu pesticīdu ilgtspējīgas lietošanas nodrošināšanai (OV L 309, 24.11.2009., 71. lpp.).

Sadarbība Donavas upes baseinā

08

Donavas upes baseins aptver 19 dažādu valstu teritoriju, no kurām 11 ir ES dalībvalstis (sk. karti I pielikumā). Tā platība ir 807 827 km², un tas ir lielākais upes baseina apgabals Eiropas Savienībā.

09

Sadarbība Donavas upes baseinā sākās 1985. gadā, un 1998. gadā stājās spēkā Konvencija par Donavas aizsardzību⁵. Viens no tās uzdevumiem ir sasniegt “ilgtspējīgas un taisnīgas ūdens apsaimniekošanas mērķus, kā arī cik vien iespējams saglabāt, uzlabot un racionāli izmantot sateces baseina virszemes ūdeņus un gruntsūdeņus”.

10

Starptautiskā Donavas upes aizsardzības komisija tika nodibināta 1998. gadā, lai īstenotu Konvenciju par Donavas aizsardzību. Kopš Ūdens pamatdirektīvas stāšanās spēkā tā kalpo arī kā platforma visu direktīvas pārrobežu aspektu īstenošanai.

11

Padome 2011. gadā apstiprināja Eiropas stratēģiju Donavas reģionam, ko Komisija bija izstrādājusi pēc tās pieprasījuma. Tajā līdz ar citiem problēmjautājumiem ir iekļauta arī ūdens kvalitāte.

Donavas baseina piesārņojuma galvenie veidi un avoti

12

Papildus dalībvalstu pieņemtajiem upes baseina apsaimniekošanas plāniem Starptautiskā Donavas upes aizsardzības komisija 2009. gadā publicēja upes baseina apsaimniekošanas plānu visam Donavas baseinam⁶. Šajā plānā un Donavas baseina analīzes ziņojuma 2013. gada atjauninājumā⁷ ir noteikti dažādi piesārņojuma veidi, kam ir starptautiska nozīme un kas ietekmē ūdens kvalitāti (sk. 3. tabulu).

3. tabula

Donavas baseina piesārņojuma veidi un avoti

Piesārņojuma veidi | Piesārņojuma avoti
Organiskais piesārņojums (netoksiskas organiskās vielas) | Organiskā piesārņojuma galvenie emitētāji ir stacionārie avoti: notekūdeņi no aglomerācijām (mājsaimniecībām) un rūpnieciskajām iekārtām un it īpaši savāktie, bet neattīrītie notekūdeņi un notekūdeņi, kas nav atbilstīgi attīrīti.
Barības vielu piesārņojums (slāpeklis un fosfors) | Lielāko daļu barības vielu emisiju rada difūzie avoti (89 % no kopējām slāpekļa emisijām un 78 % no kopējām fosfora emisijām²), piemēram, emisijas no lauksaimniecības laukiem (mēslošanas līdzekļu vai kūtsmēslu izmantošanas³ un atmosfēras pārneses dēļ), augsnes erozijas un virszemes noteces.
Bīstamo vielu¹ piesārņojums | Šīs toksiskās vielas var tikt emitētas gan no stacionāriem (komunālie un rūpnieciskie notekūdeņi), gan difūziem avotiem (tādiem kā virszemes notece, pesticīdu izmantošana lauksaimniecībā, piesārņotas teritorijas un raktuves).
Hidromorfoloģiskie pārveidojumi | Šie pārveidojumi izjauc upju un dzīvotņu nepārtrauktību, atdala blakus esošos mitrājus vai palienes un maina plūsmas kvantitāti un apstākļus. Tos galvenokārt rada hidroenerģijas iekārtas, kuģošanas aprīkojums un plūdu novēršanas infrastruktūra.

1Ūdens pamatdirektīvā ir sniegts tā dēvēto prioritāro vielu un citu piesārņojošu vielu saraksts (sākotnēji 33, vēlāk 45 vielas vai vielu grupas), no kurām dažas tiek uzskatītas par prioritārām bīstamām vielām. Bīstamās vielas ir, piemēram, pesticīdi, metāli un medikamenti.

2Pamatojoties uz ilgtermiņa (2000.–2008. gads) vidējo hidroloģisko apstākļu aplēsi Donavas baseinā.

3Piesārņojošas vielas (piemēram, mēslošanas līdzekļi) nonāk virszemes ūdeņos vai gruntsūdeņos lietus, augsnes infiltrācijas un virszemes noteces rezultātā.

Avots: Donavas baseina analīzes ziņojuma 2013. gada atjauninājums.

ES ūdens resursu politikas īstenošanai pieejamie ES instrumenti

13

ES atbalsta savu ūdens resursu politiku, nodrošinot finanšu resursus un izmantojot tiesiskus un normatīvus instrumentus. Galvenie finansējuma avoti no ES budžeta ir šādi:

-Eiropas Reģionālās attīstības fonds un Kohēzijas fonds: lielāko daļu finansējuma, kas tika piešķirts 2007.–2013. gada plānošanas periodā, saņēma infrastruktūras projekti notekūdeņu apsaimniekošanas jomā. Citas intervences jomas, kurās iespējama pozitīva ietekme uz ūdens kvalitāti, ir piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole un rūpniecisko un piesārņoto teritoriju atjaunošana;

-Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai: vairākiem pasākumiem lauku attīstības programmās var būt vai nu tieša, vai netieša ietekme uz ūdens kvalitāti. Agrovides maksājumi ir pasākums, kam var būt tieša ietekme. Tos veic lauksaimniekiem, kuri brīvprātīgi uzņemas agrovides saistības, kas pārsniedz tiesību aktos noteiktās minimālās prasības.

14

ES finansējums, kas piešķirts dalībvalstīm, kuru teritorija vai tās daļa atrodas Donavas baseinā, ir norādīts.4. tabulā.

15

Galvenais juridiskais instruments, kas izmantots papildus 1. un 2. tabulā minētajām direktīvām un regulām, ir savstarpējās atbilstības mehānisms. Tas sasaista tiešos maksājumus, kas saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku tiek veikti lauksaimniekiem, un dažādus maksājumus, kas paredzēti lauku attīstības programmās, ar i) atbilstību vairākiem noteikumiem attiecībā uz vidi, pārtikas nekaitīgumu, dzīvnieku un augu veselību un dzīvnieku labturību – tā dēvētajām likumā noteiktajām pārvaldības prasībām (LNPP) – un ii) lauksaimniecības zemes uzturēšanu labā lauksaimniecības un vides stāvoklī – tā sauktajiem LLVS standartiem⁸. Neatbilstība šiem standartiem un prasībām var nozīmēt lauksaimniekam piešķirtās atbalsta summas samazinājumu.

4. tabula

ES finansējums, kas piešķirts 2007.–2013. gada plānošanas periodā (līdz 31.12.2014.)¹

Finansējuma avots | Intervences joma | Summa miljardos EUR
Eiropas Reģionālās attīstības fonds un Kohēzijas fonds | Notekūdeņi | 6,35
Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai | Agrovides maksājumi | 6,39²

1Summas attiecas uz deviņām dalībvalstīm, kuru teritorija Donavas baseinā pārsniedz 2000 km².

2Vācijas gadījumā ir ņemta vērā summa, kas attiecas uz abiem reģioniem Donavas baseinā (Bādeni-Virtembergu un Bavāriju).

Avots: Attiecībā uz Eiropas Reģionālās attīstības fondu un Kohēzijas fondu – Komisijas datubāze InfoView; attiecībā uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai – 2014. gada finansiālās īstenošanas ziņojumi.

2Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīva 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp.).

3Tas attiecas uz virszemes ūdens objektiem, gruntsūdens objektiem un aizsargājamām teritorijām. Ūdens kvalitāti izsaka ar ūdens objektu ekoloģiskās un ķīmiskās kvalitātes rādītājiem.

4Ja dalībvalsts teritorijā atrodas dažādu upju baseinu daļas (piemēram, Čehijas Republikas teritorijas daļa atrodas Donavas upes baseinā, daļa – Oderas upes baseinā un daļa – Elbas upes baseinā), plāns ir jāsagatavo katrai daļai (baseina apgabalam).

5Sateces baseins 14 valstīs pārsniedz 2000 km² (deviņās dalībvalstīs un piecās valstīs ārpus ES). Šīs valstis, kā arī Eiropas Savienība, ir Konvencijas līgumslēdzējas puses.

6Donavas baseina apgabala apsaimniekošanas plāns, galīgā redakcija, 14.12.2009.

7Donavas baseina analīzes ziņojuma 2013. gada atjauninājums, galīgā redakcija, 18.10.2014.

82007.–2013. gada plānošanas periodā bija 18 LNPP un 15 LLVS standarti.

Revīzijas tvērums un pieeja

16

Šajā revīzijā Palāta novērtēja, vai, dalībvalstīm īstenojot Ūdens pamatdirektīvu, ir uzlabojusies ūdens kvalitāte.

17

Galvenā uzmanība tika pievērsta virszemes ūdeņu kvalitātei četrās dalībvalstīs, kas atrodas Donavas baseina augšējā daļā, vidusdaļā un lejasdaļā, proti, Čehijas Republikā, Ungārijā, Rumānijā un Slovākijā⁹. Revīzija aptvēra trīs galvenos aspektus: aglomerāciju, rūpniecisko iekārtu un lauksaimniecības radīto piesārņojumu.

18

Palāta aplūkoja šādus trīs jautājumus:

a)vai 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos ietvertie pasākumi bija mērķtiecīgi un to veids un apmērs atbilda mērķim nodrošināt labu ūdens kvalitāti līdz 2015. gadam?

b)Vai dalībvalstu ieviestie pasākumi un instrumenti ir pienācīgi, lai samazinātu notekūdeņu radīto piesārņojumu?

c)Vai dalībvalstu ieviestie pasākumi un instrumenti ir pienācīgi, lai samazinātu lauksaimniecības radīto difūzo piesārņojumu?

19

Dalībvalstu apmeklējumi tika veikti no 2013. gada marta līdz 2014. gada janvārim. Laikposmi, uz kuriem attiecas dažādi savāktie pierādījumi, ir minēti šā ziņojuma dažādās sadaļās. Dokumentu pārbaudes un analīzes tika veiktas arī pēc 2014. gada janvāra, it īpaši, lai ņemtu vērā upes baseina apsaimniekošanas plānu korekcijas (kas, sākot no 2014. gada decembra, tika publicētas apspriešanai¹⁰) un jaunās lauku attīstības programmas (2014.–2020. gada plānošanas periodam), kas tika apstiprinātas 2015. gadā.

20

Ūdens objekti var būt pakļauti arī hidroloģiskām un/vai morfoloģiskām izmaiņām, kā arī citiem piesārņojuma veidiem, kas neļauj sasniegt labu ūdens kvalitāti. Šīs parādības neietilpa revīzijas tvērumā.

21

Palāta jau ir publicējusi citus īpašos ziņojumus¹¹ saistītās jomās.

9Donavas baseinā atrodas daļa no Čehijas Republikas, lielākā daļa no Slovākijas, kā arī visa Rumānija un Ungārija. Šo dalībvalstu kopējā platība (km²) veido aptuveni pusi (49,4 %) no Donavas upes baseina.

10Līdz 2015. gada decembrim dalībvalstīm bija jāpieņem otrie upes baseina apsaimniekošanas plāni. Saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu upes baseina apsaimniekošanas plānu projekti tiek apspriesti ar direktīvas īstenošanā ieinteresētajām pusēm.

11Īpašie ziņojumi Nr. 8/2008 “Vai savstarpējā atbilstība ir efektīvs nosacījums?”, Nr. 7/2011 “Vai agrovides maksājumi ir labi plānoti un pārvaldīti?”, Nr. 5/2011 “Vienotā maksājuma shēma (VMS): pareizas finanšu pārvaldības uzlabošanai risināmie jautājumi”, Nr. 4/2014 “ES ūdens resursu politikas mērķu integrēšana kopējā lauksaimniecības politikā bijusi tikai daļēji sekmīga”, Nr. 2/2015 “ES finansējums komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām Donavas upes baseinā: ir nepieciešami turpmāki centieni, lai palīdzētu dalībvalstīm sasniegt ES notekūdeņu politikas mērķus” (http://eca.europa.eu).

Apsvērumi

Upes baseina apsaimniekošanas plāni kā līdzeklis, lai līdz 2015. gadam panāktu labu ūdens kvalitāti

22

Saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu dalībvalstīm ir jānovērtē ūdens kvalitāte, izmantojot valsts ūdeņu monitoringa tīkla rezultātus. Novērtējums tiek veikts ūdens objekta līmenī¹², pamatojoties uz dalībvalstu noteiktajām sistēmām un metodēm atbilstoši Ūdens pamatdirektīvā paredzētajiem noteikumiem. Ūdens kvalitātes novērtēšanai ir divi komponenti:

–ekoloģiskais stāvoklis/potenciāls¹³: dalībvalstīm, veicot novērtēšanu, ir jāņem vērā dažādi kvalitātes faktori – bioloģiskie faktori (piemēram, ūdensaugi un ihtiofauna), hidromorfoloģiskie faktori, kā arī ķīmiskie un fizikālķīmiskie faktori¹⁴. Pēdējie ietver organisko piesārņojumu (ko mēra, izmantojot bioķīmiskā skābekļa patēriņa (BSP₅) un ķīmiskā skābekļa patēriņa (ĶSP) parametrus), barības vielu stāvokli un izraudzītas ķīmiskās vielas¹⁵. Klasifikācija tiek veikta atbilstoši piecām kategorijām: ļoti labs, labs, vidējs, slikts un ļoti slikts;

–ķīmiskās kvalitātes rādītāji: dalībvalstīm ir jānovērtē, vai vides kvalitātes standarti¹⁶ ES tiesību aktos noteiktajām vielām tika vai netika ievēroti (t. i., 2009. gada upju baseinu apsaimniekošanas plānos bija jānovērtē 41 prioritārā viela vai vielu grupa). Klasifikācijas rezultātā tiek piešķirts vērtējums “labi” vai “slikti”.

23

Ekoloģiskā stāvokļa kopējo klasifikāciju nosaka pēc atsevišķa viszemāk novērtētā kvalitātes faktora. Tāpat arī ķīmiskās kvalitātes rādītājus var vērtēt kā “labus” tikai tādā gadījumā, ja standarti ir ievēroti attiecībā uz visām vielām. Tas ir tā dēvētais nosacījums – “ja neatbilst viens, tad neatbilst viss”. Piemērojot šādu likumu, var palikt nepamanīti panākumi saistībā ar atsevišķiem kvalitātes faktoriem.

24

Upes baseina apsaimniekošanas plānā ir jāsniedz informācija par ūdens objektu piesārņojuma avotiem, stāvokļa novērtējumu un pasākumiem, kas jāveic, lai panāktu labu ūdens kvalitāti, kā arī to kopējām izmaksām. Plānā ir arī jāpamato, kāpēc attiecībā uz ūdens objektu noteikts atbrīvojums no pienākuma ievērot termiņu, līdz kuram jāpanāk laba ūdens kvalitāte (pirmais termiņš ir 2015. gads; sk. 2. punktu).

25

Palāta pārbaudīja, vai:

–dalībvalstu īstenoto pasākumu rezultātā virszemes ūdeņu kvalitāte uzlabojās;

–2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos tika identificēti katra ūdens objekta piesārņojuma avoti;

–2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos noteiktajos pasākumos tika pienācīgi ņemti vērā konstatētie piesārņojuma avoti;

–dalībvalstis attiecībā uz lielāko daļu ūdens objektu centās sasniegt mērķi līdz 2015. gada termiņam;

–Komisija veica kādus pasākumus, ja uzskatīja, ka 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāni neatbilst prasībām.

Ūdens objektu ekoloģiskās un ķīmiskās kvalitātes rādītāji nav būtiski uzlaboti

26

Izmaiņas starp 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāniem¹⁷ un 2015. gada plānu projektiem attiecībā uz virszemes ūdens objektu ekoloģiskās un ķīmiskās kvalitātes rādītājiem četrās apmeklētajās dalībvalstīs ir atspoguļotas 1. un 2. attēlā.

1. attēls

Ekoloģiskais stāvoklis/potenciāls, kas norādīts 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos un 2015. gada plānu projektos (procentos no virszemes ūdens objektu kopējā skaita)

Avots: informācija, ko, izmantojot WISE, sniedza dalībvalstis, un 2015. gada upes baseina apsaimniekošanas plānu projekti.

1WISE (Ūdens informācijas sistēma Eiropai) sniedz visdažādākos ES iestāžu savāktos datus un informāciju par ūdens apsaimniekošanas jautājumiem.

2. attēls

Ķīmiskās kvalitātes rādītāji, kas sniegti 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos un 2015. gada plānu projektos (procentos no virszemes ūdens objektu kopējā skaita)

Avots: informācija, ko, izmantojot WISE, sniedza dalībvalstis, un 2015. gada upes baseina apsaimniekošanas plānu projekti.

27

Pamatojoties uz datiem, kas iekļauti upes baseina apsaimniekošanas plānos, ūdens kvalitāte nav būtiski uzlabojusies, un prasība līdz 2015. gadam sasniegt labu stāvokli netika izpildīta. To ūdens objektu īpatsvars, kuru ekoloģiskais stāvoklis/potenciāls ir novērtēts kā labs/ļoti labs, palielinājās pavisam nedaudz, visvairāk – Čehijas Republikā. Savukārt ķīmiskās kvalitātes rādītāji Čehijas Republikā pasliktinājās. Ungārijai izdevās būtiski samazināt to ūdens objektu skaitu, kuru stāvoklis nav zināms, kas izskaidro tādu ūdens objektu skaita pieaugumu, kuru ķīmiskās kvalitātes rādītāji ir novērtēti kā “labi” vai “slikti”.

Ūdens objektu piesārņojuma avotu noteikšanu negatīvi ietekmēja visaptverošu datu trūkums

28

Ņemot vērā monitoringa datu trūkumu, dalībvalstis savu ūdens objektu stāvokļa novērtējumu daļēji balstīja uz tādām netiešām metodēm kā riska analīze un novērtēšana, un tas ietekmē stāvokļa klasifikācijas ticamības pakāpi. Lai gan Rumānijas un Slovākijas 2009. gada plānos ir norādīti daudzi ūdens objekti ar vērtējumu “labs” un “ļoti labs” (sk. 1. un 2. attēlu), klasifikācijas ticamība attiecībā uz daudziem ūdens objektiem ir zema. Jo zemāka stāvokļa klasifikācijas ticamības pakāpe, jo grūtāk noteikt piemērotus pasākumus, lai situāciju labotu.

29

Arī konkrētu fizikālķīmisko vielu daudzums, kas tika novērtēts saistībā ar ekoloģisko stāvokli (sk. 22. punktu), dažādās dalībvalstīs būtiski atšķīrās (no četrām Ungārijā līdz vairāk nekā 80 Čehijas Republikā); reizēm tas skaidrojams ar to, ka nav pienācīgu noteikšanas kritēriju. Tādējādi var rasties pārāk optimistiska ūdens objektu klasifikācija.

30

To ūdens objektu īpatsvars, kuri ir pakļauti piesārņojumam no stacionāriem un difūziem avotiem, kā arī to ūdens objektu īpatsvars, kuri bagātinās ar organiskajām vielām, ar barības vielām un kurus ietekmē prioritāro vielu vai citu īpašu piesārņojošu vielu radītais piesārņojums, ir atspoguļots II pielikumā.

31

Palātas veiktā analīze liecina, ka 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos sniegtā informācija par katru ūdens objektu nebija pietiekama¹⁸ – tajos ne vienmēr ir norādīts, vai organiskais piesārņojums (BSP₅ un ĶSP), barības vielas (slāpeklis un fosfors), fizikālķīmiskās un prioritārās vielas un pesticīdi rada problēmu attiecīgā objekta ūdens kvalitātei.

32

Arī upes baseina apsaimniekošanas plānos vērojami trūkumi attiecībā uz informāciju par katru piesārņojuma avotu un grūtības tās apstrādē:

–attiecībā uz piesārņojuma stacionārajiem avotiem (tādiem kā komunālo notekūdeņu attīrīšanas un rūpnieciskās iekārtas) īpaši trūka datu par fizikālķīmisko un prioritāro vielu novadīšanu. Visplašākā informācija bija pieejama par organisko un barības vielu emisijām no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām;

–difūzo piesārņojumu dažādo avotu (mēslošanas līdzekļu izmantošana, erozija, atmosfēras pārnese u. c.) īpatsvara aprēķināšana sagādā grūtības, tāpēc aplēsēm galvenokārt izmantoja statistikas modeļus;

–attiecībā uz piesārņotajām teritorijām un atkritumu poligoniem kvantitatīva informācija par avota nozīmi nebija pieejama.

Upes baseina apsaimniekošanas plānos noteiktie pasākumi nav pietiekami, lai pienācīgi ņemtu vērā piesārņojuma avotus

33

Atbilstoši 2009. gada vadlīnijām nr. 21 par ziņošanu saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu dalībvalstīm savos upju baseinu apsaimniekošanas plānos ir jāietver pasākumi, kas iedalīti trijās kategorijās: pamatpasākumi (pasākumi, kas vajadzīgi, lai īstenotu ES direktīvas), citi pamatpasākumi (pasākumi, kas papildus ieviesti ar Ūdens pamatdirektīvu¹⁹) un papildpasākumi.

34

Visu četru dalībvalstu 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos parasti trūka informācijas par paredzētajiem sasniegumiem, īstenojot pamatpasākumus, un par papildu pasākumiem, kas tādējādi vajadzīgi, lai panāktu labu stāvokli.

Aglomerāciju radītais piesārņojums: papildu pasākumiem saistībā ar Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvu trūkst dažu būtisku aspektu

35

Pamatpasākums aglomerāciju radītā piesārņojuma novēršanai ir Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas īstenošana (sk. 1. tabulu).

36

Attiecībā uz pārējiem pamatpasākumiem un papildpasākumiem Palāta visu četru dalībvalstu 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos konstatēja šādus trūkumus:

–Čehijas Republikas, Ungārijas un Slovākijas upes baseina apsaimniekošanas plānos nav norādīts, cik aglomerācijām ar c. e. zem 2000 ir aktuāla ūdens kvalitātes problēma un tādējādi vajadzīgi īpaši pasākumi;

–ūdens kvalitāte ūdens objektos var būt tāda, ka ir jānosaka emisijas robežvērtības, kas pārsniedz Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas prasības (sk. III pielikumu). Valsts tiesību aktos noteikto emisijas robežvērtību atbilstības pārskatīšana ir minēta Ungārijas un Rumānijas plānos. Čehijas Republika šādu pasākumu nebija ietvērusi, jo likumā noteiktās robežvērtības bija atjauninātas 2007. gadā, tātad neilgi pirms upes baseina apsaimniekošanas plāna apstiprināšanas. Ungārijas plānā nebija norādīta pasākuma darbības joma. Rumānijas plānā bija norādīts, ka dažās aglomerācijās ir vajadzīgas stingrākas robežvērtības, taču nav skaidrs, vai ar to pietiek, lai aptvertu visus ūdens objektus, kuri pakļauti būtiskam organiskajam un barības vielu piesārņojumam;

–lietus ūdens apsaimniekošanas jautājumam dalībvalstis pievērsās tikai daļēji. Taču pārplūdes, kas rodas stipru lietusgāžu laikā, kad kanalizācijas tīkla un/vai attīrīšanas iekārtas jauda nav pietiekama, kā arī urbanizācijas radītā notece²⁰ var radīt ūdens piesārņojumu. Ungārija savā plānā ietvēra īpašu pasākumu, kas galvenokārt paredzēja lietus ūdens apsaimniekošanas valsts plāna izveidi, un Rumānija norādīja aglomerācijas, kurām ir vajadzīgas lietus ūdens savākšanas sistēmas. Nevienā plānā nebija ietverti īpaši pasākumi attiecībā uz pārplūdēm²¹;

–mikropiesārņotāju klātbūtne kopš 90. gadu beigām aizvien biežāk tiek atzīta par problēmu, kas saistīta ar ūdens kvalitāti. Mikropiesārņotāji parasti ir atrodami farmaceitiskos produktos, personīgās higiēnas līdzekļos un pārtikas piedevās. Neraugoties uz to, ka mikropiesārņotāju problēma kļūst aizvien aktuālāka, neviena no četrām dalībvalstīm savā 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānā to neaplūkoja. Šā problēmjautājuma risināšanai iespējami šādi pasākumi: i) piesārņojuma novēršana/samazināšana vietā, kur tas rodas (“izplūdes vietā”), un ii) piesārņotā ūdens attīrīšana (pasākumi “cikla noslēgumā”).

Rūpniecisko iekārtu radītais piesārņojums: mērķtiecīgu pasākumu trūkums

37

Pamatpasākums rūpniecisko iekārtu radītā piesārņojuma novēršanai ir Rūpniecisko emisiju direktīvas īstenošana (sk. 1. tabulu).

38

Attiecībā uz pārējiem pamatpasākumiem un papildpasākumiem Palāta visu četru dalībvalstu 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos konstatēja šādus trūkumus:

–lai samazinātu bīstamo vielu radīto piesārņojumu, ir vajadzīgi pasākumi, kas vērsti pret vielām, kuru dēļ ūdens objekti nevar sasniegt labus ekoloģiskās un ķīmiskās kvalitātes rādītājus. Tomēr nevienai no četrām dalībvalstīm nebija izstrādāti pasākumi, kas vērsti pret konkrētām vielām;

–lai gan visas četras dalībvalstis bija ietvērušas pasākumus attiecībā uz piesārņoto teritoriju un/vai atkritumu poligonu atjaunošanu, tikai Čehijas Republikas un Slovākijas plānos ir norādītas konkrētas teritorijas, kuras tiek uzskatītas par tādām, kas rada ūdens kvalitātes apdraudējumu. Tomēr Palāta konstatēja, ka izraudzītās teritorijas ne vienmēr bija tās pašas, kurām valsts iestādes, kas atbildīgas par atsārņošanas stratēģiju, ir piešķīrušas prioritāti saistībā ar atsārņošanu²².

Lauksaimniecības radītais piesārņojums: pasākumi papildus Nitrātu direktīvai ir galvenokārt brīvprātīgi

39

Pamatpasākums lauksaimniecības radītā piesārņojuma novēršanai ir Nitrātu direktīvas īstenošana (sk. 1. tabulu).

40

Attiecībā uz pārējiem pamatpasākumiem un papildpasākumiem visu četru dalībvalstu upes baseina apsaimniekošanas plānos bija galvenokārt minēti pasākumi saskaņā ar lauku attīstības programmām, kur lauksaimnieki var uzņemties saistības, kas pārsniedz tiesību aktos noteiktās minimālās prasības (piemēram, ievērojot mēslošanas noteikumus, kas ir stingrāki par Nitrātu direktīvā paredzētajiem). Tomēr šiem pasākumiem ir brīvprātīgs raksturs, tāpēc tie var neaptvert teritorijas, kur ūdens piesārņojums ir vislielākais (sk. arī 145.–157. punktu)²³.

41

Visu četru dalībvalstu 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos Palāta konstatēja arī šādus trūkumus:

–lai gan barības vielu radītajā ūdens objektu piesārņojumā būtiska nozīme ir fosforam no difūziem avotiem, nevienā programmā nebija ietverti pasākumi, kas tieši vērsti uz fosfora satura ierobežošanu augsnes mēslošanas līdzekļos (kg/ha)²⁴;

–Čehijas Republikas, Ungārijas un Rumānijas pasākumu programmās bija norādīti pasākumi, kuru mērķis ir samazināt eroziju, kas būtiski veicina fosfora piesārņojumu. Taču Ungārijas programmā šie pasākumi paredz attiecīgā LLVS standarta piemērošanu (sk. 3. izcēlumu), savukārt Čehijas Republikas un Rumānijas programmās trūkst detalizētas informācijas par to, kā pasākumi tiks īstenoti;

–visu četru dalībvalstu pasākumu programmās ir minēti pasākumi, kuru mērķis ir samazināt pesticīdu lietošanu. Tomēr šie pasākumi bija neskaidri vai atsaucās uz rīcības plāniem attiecībā uz pesticīdiem, kurus saskaņā ar Pesticīdu direktīvu bija jāpieņem un jāpaziņo Komisijai līdz 2012. gada 26. novembrim (sk. 2. tabulu).

Trūkst pilnvērtīgas informācijas par pasākumu finansēšanu

42

Palāta konstatēja, ka ne visiem pasākumiem, kas noteikti 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos, tika veikta izmaksu aplēse. Visu četru dalībvalstu sniegtā informācija par līdzekļu avotiem un pieejamību bija tikai daļēja.

43

Informācijas trūkums par pasākumu izmaksām un gaidāmajiem rezultātiem (sk. 34. punktu) neļauj noteikt izmaksu ziņā lietderīgākos pasākumus.

44

Ārpus ES programmām finansējums tiek nodrošināts reti. Galvenie finansējuma avoti ir programmas, kuras līdzfinansē ES, izmantojot Eiropas Reģionālās attīstības fondu/Kohēzijas fondu, kā arī Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai. Tādējādi šo programmu prioritātes un finanšu sadalījums ietekmē panākumus ūdens kvalitātes jomā. Tomēr starp iestādēm, kas apstiprina prioritātes un projektus, un tām iestādēm, kas apstiprina upes baseina apsaimniekošanas plānu pasākumu programmas, ne vienmēr ir panākta koordinācija (sk. arī 38. punktu).

Attiecībā uz daudziem ūdens objektiem noteikts atbrīvojums no 2015. un 2021. gada termiņa

45

Saskaņā ar 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāniem visas četras dalībvalstis attiecībā uz daudziem ūdens objektiem noteica atbrīvojumu no 2015. gada termiņa (sk. 5. tabulu), piešķirto termiņa pagarinājumu skaidri nepamatojot.

46

Atbrīvojumu skaits 2015. gada upes baseina apsaimniekošanas plānu projektos joprojām ir liels, izņemot Rumāniju un – attiecībā uz ķīmiskās kvalitātes rādītājiem – Slovākiju. Tas nozīmē, ka labu ūdens kvalitāti ūdens objektos, attiecībā uz kuriem noteikts atbrīvojums, var gaidīt tikai 2021.–2027. gadā.

5. tabula

Virszemes ūdens objekti, attiecībā uz kuriem noteikts atbrīvojums (procentos no virszemes ūdens objektu kopējā skaita)

Dalībvalsts | 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāni | 2015. gada upes baseina apsaimniekošanas plānu projekti | 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāni | 2015. gada upes baseina apsaimniekošanas plānu projekti
Ekoloģiskais stāvoklis | Ķīmiskās kvalitātes rādītāji
Čehijas Republika | 90 % | 63 % | 31 % | 36 %
Ungārija | 88 % | 84 % | 44 %² | 75 %
Rumānija | 36 % | 14 % | 6 % | 2 %
Slovākija | ¹ | 47 % | ¹ | 1 %

1Slovākijas norādītais skaitlis (37 %) attiecas uz ekoloģisko stāvokli un ķīmiskās kvalitātes rādītājiem kopā.

2Procentuālā daļa ir aprēķināta, ņemot vērā to objektu skaitu, kuru rādītāji ir zināmi.

Avots: informācija, ko, izmantojot WISE, sniedza dalībvalstis vai kas ietverta upes baseina apsaimniekošanas plānos.

Komisija cieši uzrauga situāciju, taču uzlabojumi ir atkarīgi no dalībvalstu vēlmes rīkoties

47

Komisija nav atbildīga par dalībvalstu pieņemto upes baseina apsaimniekošanas plānu apstiprināšanu. Taču, ja dalībvalsts neievēro ES tiesību aktus, Komisijai ir tiesības uzsākt pārkāpuma procedūru un, visbeidzot, nodot lietu izskatīšanai Eiropas Savienības Tiesā. 2008. gadā Komisija ieviesa tā dēvēto “EU Pilot” procedūru, ko izmanto kā pirmo soli, cenšoties atrisināt problēmas, lai, ja iespējams, varētu izvairīties no oficiālām pārkāpuma procedūrām.

48

Komisija izskatīja visu dalībvalstu 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānus un sniedza konkrētus novērojumus un ieteikumus par katru dalībvalsti divos ziņojumos²⁵, kas pievienoti diviem Komisijas paziņojumiem. 2013. un 2014. gadā Komisija arī organizēja divpusējas sanāksmes ar visām četrām dalībvalstīm, lai pārrunātu galvenos Komisiju interesējošos jautājumus.

49

Apstiprinot partnerattiecību nolīgumus²⁶ un vides darbības programmas 2014.–2020. gada plānošanas periodam, Komisija novērtēja “upes baseina apsaimniekošanas plāna pieņemšanu” kā kritēriju ex ante nosacījuma izpildei²⁷. Čehijas Republikā, Ungārijā un Slovākijā šis kritērijs netika uzskatīts par izpildītu. Darbības programmās ir iekļauti konkrēti pasākumi, kas šai nolūkā jāveic, taču tajos nav aptverti visi divpusējās sarunās ar Ungāriju un Slovākiju konstatētie trūkumi (sk. 48. punktu). Savukārt Komisija uzskata, ka pasākumi, kas sīki izklāstīti šo divpusējo sarunu protokolos, ir jāuzņemas dalībvalstīm. Taču protokoliem nav tāda paša saistoša spēka kā darbības programmām. Tikai Čehijas Republikas darbības programmā²⁸ bija īpaši pieminētas Komisijas prasības, kas tika izteiktas divpusējās sanāksmes laikā. Kopumā šāda rīcība vājina ex ante nosacījumu ietekmi.

50

2015. gada upes baseina apsaimniekošanas plānu projektos joprojām nav novērstas vairākas Palātas un Komisijas 2009. gada plānos konstatētās nepilnības attiecībā uz piemērotu pasākumu noteikšanu.

Pasākumi un instrumenti, ko ieviesušas dalībvalstis, lai samazinātu notekūdeņu radīto piesārņojumu

51

Palāta pārbaudīja, vai visās četrās dalībvalstīs ieviestie pasākumi un instrumenti ir pienācīgi, lai samazinātu aglomerāciju un rūpniecisko iekārtu emitēto notekūdeņu piesārņojumu.

Aglomerāciju radītais piesārņojums: gūti panākumi notekūdeņu attīrīšanā, bet pieejamos instrumentus varētu izmantot labāk

52

Būtisks veids, kā četrās valstīs samazināt aglomerāciju radīto piesārņojumu, ir palielināt pienācīgi attīrīto notekūdeņu īpatsvaru. Tāpēc Palāta pārbaudīja, vai visas četras dalībvalstis:

–bija guvušas panākumus saistībā ar pienācīgi attīrīto notekūdeņu daudzumu;

–bija ieviesušas pārbaudes sistēmu, lai nodrošinātu notekūdeņu novadīšanas atļaujās noteikto emisijas robežvērtību ievērošanu;

–ūdens piesārņojuma maksu, kas jāmaksā komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, izmantoja kā instrumentu, lai novērstu piesārņojošo vielu emisiju.

Gūti panākumi saistībā ar attīrīto notekūdeņu daudzumu

53

Visām četrām dalībvalstīm ir jāsasniedz Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā noteiktie mērķi (sk. 1. tabulu), ņemot vērā pievienošanās līgumos saskaņotos termiņus²⁹.

54

Saskaņā ar Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas 5. pantu dalībvalstīm ir jānosaka jutīgās zonas, it īpaši zonas, kurām draud eitrofikācija. Čehijas Republika, Rumānija un Slovākija visu savu teritoriju ir noteikušas kā jutīgo zonu. Ūdens kvalitātes ziņā tas ir pozitīvs aspekts, jo šajās zonās izvietotajām aglomerācijām ar c. e. virs 10 000 ir noteikta rūpīgāka notekūdeņu attīrīšana/terciārā attīrīšana, t. i., to barības vielu daudzuma samazināšana, kas izraisa eitrofikāciju (sk. III pielikumu). Attiecībā uz Ungāriju sk. 64. punktu.

55

Lai gūtu panākumus, dalībvalstīm bija jāpalielina to iedzīvotāju daļa, kuriem ir pieslēgums attīrīšanas iekārtām, un jāuzlabo attīrīšanas tehnoloģija, t. i., jānodrošina emisijas robežvērtību ievērošana attiecībā uz organisko piesārņojumu (BSP₅ un ĶSP), veicot otrreizējo attīrīšanu, un barības vielu piesārņojumu (Nkop un Pkop), nodrošinot rūpīgāku attīrīšanu/terciāro attīrīšanu. Turklāt attīrīšanas iekārtas noteiktajām emisijas robežvērtībām būtu jāatspoguļo ūdens kvalitāte objektā, kurā tiek novadīti notekūdeņi.

Gūti panākumi saistībā ar pieslēgumu kanalizācijas tīklam un attīrīšanas iekārtām, bet atšķirības joprojām ir saglabājušās, it īpaši divās dalībvalstīs …

56

Saskaņā ar 3. attēlā sniegtajiem datiem ir pieaudzis to iedzīvotāju īpatsvars, kuriem ir pieslēgums gan publiskajiem kanalizācijas tīkliem, gan arī attīrīšanas iekārtām. Visās četrās dalībvalstīs pieslēguma līmenis no 2008. līdz 2012. gadam palielinājās. Rumānijai, kas Eiropas Savienībā iestājās trīs gadus vēlāk nekā pārējās trīs dalībvalstis, bija mazākais kopējais pieslēguma līmenis.

57

Atšķirība starp to iedzīvotāju īpatsvaru, kuriem ir pieslēgums publiskajiem kanalizācijas tīkliem, un iedzīvotāju daļu ar pieslēgumu komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām liecina par to, ka ne visi notekūdeņi, ko rada iedzīvotāji ar pieslēgumu, tiek attīrīti notekūdeņu attīrīšanas iekārtās. Šī atšķirība vislielākā ir Ungārijā un vismazākā – Slovākijā.

3. attēls

To iedzīvotāju īpatsvars, kuriem ir pieslēgums publiskajiem kanalizācijas tīkliem un komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām: no 2008. līdz 2012. gadam sasniegtais progress

Avots: pieslēguma īpatsvars publiskajiem kanalizācijas tīkliem – Čehijas Republikas, Ungārijas un Slovākijas statistikas biroji un Rumānijas 2013. gada 30. jūnija ziņojums par Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas īstenošanu attiecībā uz 2008. gada datiem un statistikas birojs attiecībā uz 2012. gada datiem.

Pieslēguma īpatsvars komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām: Čehijas Republikas, Rumānijas un Slovākijas statistikas biroji un Eurostat (2011. gada dati) attiecībā uz Ungāriju.

58

Visus iedzīvotājus, kuriem vēl nav pieslēguma publiskajam kanalizācijas tīklam, var iedalīt šādās grupās:

–iedzīvotāji aglomerācijās, kur c. e. ir vienāds ar 2000 vai to pārsniedz un kur notekūdeņi vēl netiek savākti. Tas attiecas uz Rumāniju, kur līdz 2012. gada beigām nebija savākti 39,8 % notekūdeņu slodzes³⁰. Rumānijai ir pienākums līdz 2018. gadam izpildīt Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā noteiktās prasības;

–iedzīvotāji aglomerācijās, kur c. e. ir vienāds ar 2000 vai to pārsniedz un kur notekūdeņu slodze tiek savākta, izmantojot individuālas sistēmas (piemēram, septiskās tvertnes)³¹. Ar individuālajām sistēmām savāktā slodze visās četrās dalībvalstīs bija šāda: Čehijas Republikā – 7 %, Ungārijā – 14 %, Rumānijā – 1 %, Slovākijā – 13 %;

–iedzīvotāji aglomerācijās, kur c. e. nepārsniedz 2000 un kur notekūdeņi netiek savākti.

59

Attiecībā uz individuālajām sistēmām Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīva paredz, ka tām jānodrošina tāds pats vides aizsardzības līmenis kā attiecībā uz kanalizācijas sistēmās novadītajiem komunālajiem notekūdeņiem. Palāta secina, ka, pamatojoties uz dalībvalstu sniegto informāciju Komisijai, nevar novērtēt, vai šīs sistēmas atbilst direktīvas prasībām. Arī 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos informācija par šo jautājumu nav sniegta. 2014. gada otrajā pusē Komisija lūdza dalībvalstīm sniegt paskaidrojumus par to, kā šī prasība ir izpildīta.

60

Attiecībā uz aglomerācijām, kur c. e. nepārsniedz 2000, direktīva paredz, ka ir jānodrošina atbilstīga notekūdeņu attīrīšana, ja tajās ir ierīkotas kanalizācijas sistēmas un notekūdeņi tiek novadīti saldūdeņos un estuāros. Taču Čehijas Republikas un Ungārijas 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos nebija sniegta nekāda informācija par to aglomerāciju skaitu, kurās ir ierīkotas kanalizācijas sistēmas, bet nav komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu. Papildus Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas prasībām dalībvalstīm saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu ir jānosaka pasākumi tām aglomerācijām, kurās notekūdeņu novadīšana negatīvi ietekmē ūdens kvalitāti. Tomēr 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos noteiktie pasākumi ir neskaidri (sk. 36. punktu).

1. fotoattēls. Notekūdeņu attīrīšanas iekārta Ungārijā

Avots: Eiropas Revīzijas palāta.

… un trijās dalībvalstīs gūti ievērojami panākumi saistībā ar notekūdeņu otrreizējo un terciāro attīrīšanu, tomēr visas dalībvalstis joprojām atpaliek no grafika

61

Panākumi saistībā ar komunālo notekūdeņu otrreizējo attīrīšanu aglomerācijās, kur c. e. ir vienāds ar 2000 vai to pārsniedz, laikposmā no 2007./2008. gada līdz 2011./2012. gadam³² bija ievērojami (sk. 4. attēlu). 2012. gada beigās trijās no četrām dalībvalstīm vairāk nekā 90 % no aglomerāciju komunālajiem notekūdeņiem atbilda direktīvā noteiktajām emisijas robežvērtībām attiecībā uz BSP₅ un ĶSP.

62

Rumānijas zemais rādītājs (39 %) attiecībā uz otrreizējo attīrīšanu ir skaidrojams daļēji ar to, ka tā iestājās ES trīs gadus vēlāk nekā pārējās dalībvalstis. 2012. gadā Rumānija atpalika no grafika attiecībā uz starpposma termiņu otrreizējai attīrīšanai, kas noteikts Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā (līdz 2010. gadam 51 % notekūdeņu jābūt pienācīgi attīrītiem).

4. attēls

Panākumi laikposmā no 2007./2008. gada līdz 2011./2012. gadam¹ saistībā ar komunālo notekūdeņu otrreizējo attīrīšanu aglomerācijās ar c. e. ≥ 2000 (procentos no šo aglomerāciju kopējās slodzes, izņemot notekūdeņus, kas nonāk individuālajās sistēmās)

1Ungārijas dati attiecas uz 2007. un 2011. gadu, Rumānijas – uz 2007. un 2012. gadu, bet Čehijas Republikas un Slovākijas – uz 2008. un 2012. gadu.

2Čehijas Republikas dati attiecas uz visu teritoriju, ne tikai uz tās daļu Donavas baseinā.

Avots: Komisijai sniegto dalībvalstu datu analīze, ko veikusi Eiropas Revīzijas palāta.

63

Tikpat ievērojami bija panākumi saistībā ar komunālo notekūdeņu terciāro attīrīšanu laikposmā no 2007./2008. gada līdz 2011./2012. gadam. 5. attēlā ir atspoguļota situācija attiecībā uz slodzi visās aglomerācijās, kur c. e. pārsniedz 10 000. Tā ir norādīta procentos no kopējās slodzes (izņemot notekūdeņus, kas nonāk individuālajās sistēmās), kas atbilst Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvās noteiktajām Nkop un Pkop emisijas robežvērtībām.

64

Ungārija visu savu teritoriju nenoteica par jutīgo zonu, bet piemēroja Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas 5. panta 4. punktu. Tas nozīmē, ka atsevišķām notekūdeņu attīrīšanas iekārtām Nkop un Pkop robežvērtības nav jāpiemēro, ja var pierādīt, ka minimālais samazinājums procentos no kopējās slodzes, kas nonāk visās iekārtās (kur c. e. ir 2000 vai to pārsniedz), ir vismaz 75 % gan attiecībā uz Nkop, gan arī Pkop. Lai gan kopējais attīrīšanas rādītājs Ungārijā bija ievērojami zemāks nekā Čehijas Republikā un Slovākijā³³, 2012. gada beigās tā gandrīz bija izpildījusi prasību attiecībā uz 75 % samazinājumu³⁴.

5. attēls

Panākumi laikposmā no 2007./2008. gada līdz 2011./2012. gadam¹ saistībā ar komunālo notekūdeņu terciāro attīrīšanu aglomerācijās, kur c. e. pārsniedz 10 000 (procentos no šo aglomerāciju kopējās slodzes, izņemot notekūdeņus, kas nonāk individuālajās sistēmās)

1Attiecībā uz atsauces datumiem sk. 4. attēla 1. piezīmi.

2Čehijas Republikā Prāgas attīrīšanas iekārta, kas attīra 15 % no kopējās slodzes aglomerācijām, kur c. e. ir 2000 vai to pārsniedz, 2012. gadā neatbilda direktīvas prasībām. Sagaidāms, ka līdz 2018. gadam Prāgas notekūdeņi tiks pienācīgi attīrīti.

3Attiecībā uz Slovākiju nebija pieejami dati par Nkop un Pkop. Izmantotie dati attiecas uz notekūdeņiem, kas atbilst viena vai abu parametru emisijas robežvērtībām.

Avots: Komisijai sniegto dalībvalstu datu analīze, ko veikusi Eiropas Revīzijas palāta.

65

Lai gan ir gūti panākumi, ko galvenokārt nodrošinājuši Eiropas Reģionālās attīstības fonda un Kohēzijas fonda līdzekļi³⁵, Palāta atzīmē, ka visas četras dalībvalstis atpaliek no direktīvas īstenošanai noteiktajiem starpposma un/vai galīgajiem termiņiem³⁶. Tā arī atzīmē, ka jaunas vai atjaunotas infrastruktūras finansiālā ilgtspēja³⁷ nevar tikt garantēta, kas ilgtermiņā apdraud ūdens kvalitāti.

Emisijas robežvērtības pārsniedza direktīvā noteiktās prasības 25 % no Palātas pārbaudītajiem gadījumiem

66

Ūdens kvalitāte ūdens objektā var būt tāda, ka komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtai ir jānosaka robežvērtības, kas ir stingrākas par Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā paredzētajām. No 28 komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, ko pārbaudīja Palāta, septiņu iekārtu (25 %) notekūdeņu novadīšanas atļaujās noteiktās robežvērtības bija stingrākas par valsts³⁸ tiesību aktos paredzētajām: trijos no četriem pārbaudītajiem gadījumiem Čehijas Republikā³⁹ (visi attiecās uz barības vielām) un četros no septiņiem pārbaudītajiem gadījumiem Ungārijā (no kuriem divi attiecās uz barības vielu Pkop).

67

No otras puses, trijām no septiņām pārbaudītajām iekārtām Ungārijā bija tehniskas iespējas attīrīt notekūdeņus no barības vielām (Nkop un Pkop) un tādējādi uzlabot efluenta kvalitāti, taču šāda prasība nebija noteikta notekūdeņu novadīšanas atļaujā.

68

Saskaņā ar Komisijai sniegtajiem dalībvalstu datiem 2012. gadā aptuveni 20 %⁴⁰ attīrīto notekūdeņu aglomerācijās ar c. e. no 2000 līdz 10 000 atbilda direktīvā noteiktajām robežvērtībām attiecībā uz Nkop un Pkop. Tā nav direktīvas prasība, taču pozitīvi ietekmē ūdens kvalitāti.

69

Nevienā no četrām dalībvalstīm valsts tiesību aktos nav noteiktas emisijas robežvērtības mikropiesārņotājiem. Lai notekūdeņus attīrītu no šādām vielām, pašreizējos attīrīšanas procesus vajadzētu būtiski uzlabot (sk. 36. punktu).

70

Iniciatīvu uzņēmās ES līmenī, kad Eiropas Parlaments un Padome 2013. gadā grozīja Ūdens pamatdirektīvu⁴¹, cita starpā pieprasot Komisijai līdz 2015. gada septembrim izstrādāt stratēģisku pieeju attiecībā uz ūdens piesārņojumu ar farmaceitiskām vielām un līdz 2017. gada septembrim ierosināt pasākumus, kas veicami ES un/vai dalībvalstu līmenī, lai šo pieeju īstenotu. Ar šiem pašiem grozījumiem tika ieviests novērojamo vielu saraksta jēdziens, kas attiecas uz vielām, par kurām ES mērogā jāvāc monitoringa dati. Pirmais 10 novērojamo vielu saraksts tika izveidots 2015. gada martā, un tajā ir ietvertas farmaceitiskas vielas un pesticīdi.

Pārbaudes sistēmas preventīvā ietekme ir ierobežota

71

Pienācīgi noteiktas emisijas robežvērtības ūdens kvalitāti ietekmēs tikai tādā gadījumā, ja tās tiks ievērotas. Tāpēc ir vajadzīga efektīva pārbaudes sistēma⁴², lai nodrošinātu, ka notekūdeņu novadīšanas atļaujās noteiktās robežvērtības komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām tiek stingri ievērotas.

72

Atbilstību nodrošina divu veidu pārbaudes:

–pārbaudes, ko veic attīrīšanas iekārtu apsaimniekotāji, pamatojoties uz pašu ņemtiem ūdens paraugiem (turpmāk – pašpārbaudes);

–pārbaudes, ko veic valsts kontroles iestādes⁴³.

73

Attiecībā uz pašpārbaudēm Palāta secina, ka 27 no 28 tās pārbaudītajām komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām bija ievērojušas Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas prasības attiecībā uz pārbaužu skaitu. Turklāt 2012. gadā 25 no 28 iekārtām ievēroja to atļaujās norādītās robežvērtības⁴⁴.

74

Attiecībā uz valsts kontroles iestāžu veiktajām pārbaudēm to biežums nevienā no četrām dalībvalstīm nav noteikts⁴⁵. Tāpēc to nosaka attiecīgā iestāde, ņemot vērā savus ierobežotos resursus. Faktiskais biežums katrā dalībvalstī ir atšķirīgs (sk. 6. tabulu). No dalībvalstīm, kas iesniedza datus Palātai, visretāk pārbaudes veica Slovākija. Ungārija datus par pārbaužu biežumu nesniedza. Slovākijā kontroles iestāde reti pati ņem efluenta paraugus, tā vietā paļaujoties uz akreditētu laboratoriju veiktajām apsaimniekotāju pašpārbaudēm.

75

Ja valsts kontroles iestādes konstatē, ka emisijas robežvērtības ir pārsniegtas, tad saskaņā ar valsts tiesību aktiem visās četrās dalībvalstīs tiek piemērots naudas sods⁴⁶.

76

Ungārijā un Rumānijā naudas sods tiek piemērots par katru piesārņojošo vielu, kurai noteiktā robežvērtība ir pārsniegta. Soda apmērs par vienu piesārņojuma kg, kas pārsniedz robežvērtību, ir atkarīgs no attiecīgās piesārņojošās vielas⁴⁷. Rumānijā tiek novērtēts arī pārkāpuma smagums, lai kontroles iestāde varētu izvēlēties naudas soda vietā izteikt brīdinājumu. Rumānijas statistikas dati par 2012. gada pārbaužu rezultātiem liecina, ka brīdinājumi tika izteikti piecas reizes biežāk, nekā tika piemēroti naudas sodi.

6. tabula

Valsts kontroles iestāžu veiktās pārbaudes

Dalībvalsts
Komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu pārbaužu faktiskais biežums

Čehijas Republika
Iekārtas ar jaudu virs 10 000 c. e.: vienreiz gadā.
Iekārtas ar jaudu no 2000 līdz 10 000 c. e.: vienreiz trijos gados.
Citas iekārtas: vienreiz piecos gados.

Ungārija
Informācija nav saņemta.
Pamatojoties uz pārbaužu biežumu, kas novērots septiņās notekūdeņu attīrīšanas iekārtās, Palāta secina, ka iekārtas ne vienmēr tiek pārbaudītas katru gadu.

Rumānija
2013. gadā tika pārbaudītas visas iekārtas ar jaudu virs 2000 c. e.

Slovākija
Iekārtas ar jaudu virs 10 000 c. e.: 2013. gadā mazāk nekā 10 %.
Visas iekārtas kopā: 2013. gadā mazāk nekā 12 %.

Avots: Valstu tiesību aktu un kontroles iestāžu saņemto datu analīze, ko veikusi Eiropas Revīzijas palāta.

77

Čehijas Republikā un Slovākijā naudas soda apmērs nav atkarīgs no attiecīgās piesārņojošās vielas vai piesārņojuma daudzuma, kas pārsniedz robežvērtību. Tā ir noteikta summa, kas atkarīga no tā, cik būtisks ir atļaujas nosacījumu pārkāpums, ko novērtē valsts kontroles iestāde (ņemot vērā valsts tiesību aktos noteikto maksimālo summu⁴⁸).

78

Nevienā no 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāniem nebija ietverts neviens pasākums, kura mērķis būtu novērtēt pārbaudes sistēmas efektivitāti un preventīvo ietekmi.

Ūdens piesārņojuma maksa tika daļēji izmantota kā instruments, lai novērstu piesārņojošo vielu emisiju

79

Visu četru dalībvalstu tiesiskajā regulējumā ir paredzēts piemērot ūdens piesārņojuma maksu, kas jāmaksā tiem, kuri novada piesārņotu ūdeni. To nosaka novadīto piesārņojošo vielu daudzums un/vai koncentrācija (mg/l). Šāda maksa atbilst principam “piesārņotājs maksā”⁴⁹, saskaņā ar kuru piesārņotājiem ir jāsedz radītā piesārņojuma samazināšanas izmaksas. Ūdens piesārņojuma maksa var kalpot trim mērķiem: i) iegūt naudas līdzekļus, ii) veicināt novadītāju atļaujās noteikto emisijas robežvērtību ievērošanu un/vai iii) stimulēt turpmāku piesārņojuma samazināšanu, nosakot stingrākas robežvērtības.

80

Paredzēto maksu par notekūdeņu novadīšanu virszemes ūdeņos piemēro tikai par noteiktām piesārņojošām vielām (sk. IV pielikumu). Attiecībā uz organisko piesārņojumu trijās no četrām dalībvalstīm par BSP₅ maksa nav piemērota. Attiecībā uz barības vielu piesārņojumu Čehijas Republikā un Ungārijā maksa ir piemērota nevis par Nkop, bet gan par Nneorg (kas ir Nkop elements). Maksa, kas izteikta EUR par piesārņojošās vielas tonnu, visās četrās dalībvalstīs būtiski atšķiras.

81

Parasti visām komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām ir jāmaksā piesārņojuma maksa, izņemot mazākos notekūdeņu novadītājus⁵⁰ Slovākijā (kas novada mazāk nekā 10 000 m³/gadā vai 1000 m³/mēnesī). Tomēr

–Čehijas Republikā⁵¹ un Slovākijā maksa nav jāveic, ja piesārņojošās vielas apjoms nepārsniedz likumā noteiktos robežlielumus⁵²;

–Rumānijā maksa par katru piesārņojošo vielu nav jāveic, ja efluents ir mazāk piesārņots nekā saņēmējs virszemes ūdens objekts⁵³. Tādējādi ieguvēji būs, piemēram, tie, kuri notekūdeņus novada ūdens objektos ar augstu piesārņojuma līmeni.

82

2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos⁵⁴ nebija ietverti pasākumi, lai novērtētu maksas lieluma atbilstību⁵⁵.

Rūpniecisko iekārtu radītais piesārņojums: grūtības noteikt emisijas robežvērtības un trūkumi attiecībā uz izpildi

83

Lai ietekmētu rūpniecisko iekārtu radīto piesārņojošo vielu emisiju, dalībvalstu rīcībā ir divi svarīgi līdzekļi: to atļaujās noteiktās robežvērtības⁵⁶ un ūdens piesārņojuma maksa.

84

Rūpnieciskās iekārtas savus notekūdeņus var novadīt tieši ūdenstecēs vai netieši pa publisko kanalizācijas tīklu, lai tos attīrītu komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtās.

85

Saskaņā ar Rūpniecisko emisiju direktīvu (sk. 1. tabulu) rūpnieciskajām iekārtām, kas veic noteiktas darbības⁵⁷, ir jābūt atļaujai darboties. Atļaujā ir jāietver piesārņojošo vielu emisijas robežvērtības, kā arī prasības attiecībā uz emisiju monitoringu. Šīs robežvērtības nedrīkst pārsniegt emisijas līmeņus, kas saistīti ar labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem, kurus ar ekspertu komitejas atbalstu ir pieņēmusi Komisija. Līdz 2015. gada novembrim bija pieņemti septiņi secinājumi par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem. Uz komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām šī direktīva principā neattiecas.

86

Palāta pārbaudīja, vai visās četrās apmeklētajās dalībvalstīs:

–bija procedūra emisijas robežvērtību noteikšanai;

–bija ieviesta pārbaudes sistēma, lai nodrošinātu robežvērtību ievērošanu;

–ūdens piesārņojuma maksa, ko maksā rūpnieciskās iekārtas, tika izmantota kā instruments, lai novērstu piesārņojošo vielu emisiju.

Iestādes, kas nosaka emisijas robežvērtības, bieži vien ir atkarīgas no pašu novadītāju sniegtās informācijas

87

Notekūdeņu tiešas novadīšanas gadījumā novadīšanas atļauja ir vajadzīga visās četrās dalībvalstīs. Atkarībā no dalībvalsts šī atļauja ir derīga 4 līdz 10 gadus. Visās četrās dalībvalstīs tiesiskais regulējums paredz, ka kompetentās iestādes jebkurā laikā var atsaukt vai grozīt atļauju, ja to prasa apsvērumi par ūdens kvalitāti saņēmējos ūdens objektos.

88

Attiecībā uz tiešu novadīšanu visu četru dalībvalstu tiesību aktos ir noteiktas robežvērtības vairākām vielām, kas bieži vien ir norādītas pēc nozares veida. Iestādes, kas izdod atļaujas, var noteikt robežvērtības arī vielām, kuras tiesību aktos nav ietvertas.

89

Tomēr, ņemot vērā noteiktu procesu sarežģītību un nepārtraukto tehnoloģisko attīstību, izdevējiestādes ir atkarīgas no pašu iekārtu sniegtās informācijas gan par piesārņojošo vielu veidu, gan emisijas robežvērtībām, kas ir objektīvi sasniedzamas. Tas ļauj rūpnieciskajām iekārtām iegūt zināmu ietekmi, it īpaši tām, kurās labākie pieejamie tehniskie paņēmieni nav pieņemti.

90

Lai gan rūpnieciskajām iekārtām, kas notekūdeņus tieši novada ūdens objektos, izsniegtajās atļaujās parasti ir noteiktas ķīmisko vielu robežvērtības, attiecībā uz komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kaut arī tās bieži vien saņem notekūdeņus no rūpnieciskajām iekārtām, šādas robežvērtības ir noteiktas tikai retos gadījumos. Vairāk vielu, nekā paredzēts Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā, Palāta galvenokārt konstatēja visu 12 pārbaudīto Rumānijas komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu atļaujās (sk. III pielikumu).

91

Notekūdeņu netiešas novadīšanas gadījumā robežvērtības, kas jāievēro rūpnieciskajai iekārtai, ir noteiktas līgumā⁵⁸ starp kanalizācijas tīkla/attīrīšanas iekārtas apsaimniekotāju un rūpniecisko iekārtu. Vielām, kurām valsts tiesību aktos minētās robežvērtības ir norādītas tikai kā ieteikums (Čehijas Republikā un Slovākijā) vai nav norādītas vispār (piemērus sk. V pielikumā), apstiprinātās emisijas robežvērtības ir atkarīgas no iesaistīto pušu ietekmes sarunu procesā.

92

Ungārija un Slovākija savos upes baseina apsaimniekošanas plānos bija ietvērušas tādus pasākumus kā pašreizējo atļauju vai atļauju izsniegšanas procedūru pārskatīšana. Čehijas Republikai bija pasākums, kas attiecās tikai uz labāko pieejamo tehnisko paņēmienu izmantošanu. Ungārijas plānā pasākuma darbības joma nebija norādīta. Turklāt Ungārijai nav datubāzes par ūdens novadīšanas atļaujām, kas izsniegtas rūpniecības uzņēmumiem, uz kuriem Rūpniecisko emisiju direktīva neattiecas, tādējādi ierobežojot jebkādu visaptverošu pārskatīšanu. Slovākijā Palāta konstatēja nepilnības divu pārbaudīto iekārtu atļauju pārskatīšanā.

Trūkumi pārbaudes sistēmā

93

Emisijas robežvērtību ievērošana tiek nodrošināta divos veidos: ar pašpārbaudēm, ko veic notekūdeņu novadītāji, un valsts kontroles iestāžu veiktajām pārbaudēm.

94

Visās četrās apmeklētajās dalībvalstīs rūpnieciskajām iekārtām, kas notekūdeņus novada tieši virszemes ūdeņos, saskaņā ar likumu ir jāveic sava efluenta pašpārbaude⁵⁹. Šo pārbaužu biežums parasti ir norādīts notekūdeņu novadīšanas atļaujā. Ungārijas, Rumānijas un Slovākijas tiesību aktos ir paredzēts obligātais pārbaužu skaits gadā.

95

Attiecībā uz valsts kontroles iestāžu veiktajām pārbaudēm to biežums nevienā no četrām dalībvalstīm nav noteikts, vienīgais izņēmums ir pārbaudes rūpnieciskajās iekārtās, uz kurām attiecas Rūpniecisko emisiju direktīva. Šādām pārbaudēm direktīvā ir noteikts minimālais biežums. Saskaņā ar dalībvalstu sniegtajiem statistikas datiem par 2012. un 2013. gadu Palāta secina, ka

–iekārtas, uz kurām attiecas Rūpniecisko emisiju direktīva, tika pārbaudītas atbilstoši prasībām;

–attiecībā uz notekūdeņu tiešu novadīšanu no iekārtām, uz kurām Rūpniecisko emisiju direktīva neattiecas, situācija saistībā ar valsts kontroles iestāžu veikto pārbaužu faktisko biežumu ir līdzīga tai, kas aprakstīta 6. tabulā, – visretāk pārbaudes tika veiktas Slovākijā, un par Ungāriju nav saņemti dati, kas ļautu novērtēt pārbaužu biežumu;

–attiecībā uz netiešo novadīšanu valsts kontroles iestādes reti pārbauda attiecīgās rūpnieciskās iekārtas, jo nodrošināt līgumā noteikto emisijas robežvērtību ievērošanu ir galvenokārt komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtas apsaimniekotāja pienākums. Palāta konstatēja, ka 22 no 26 analizētajām komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām (85 %) apsaimniekotāji veica pārbaudes uz vietas⁶⁰. Trijās no atlikušajām četrām iekārtām operatori paļāvās uz rūpniecisko notekūdeņu novadītāju pašpārbaužu rezultātiem.

96

Viens no Slovākijas 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānā ietvertajiem pasākumiem bija stingrākas pārbaudes sistēmas izveide. Tomēr plānā nebija norādīts, kā un kad šis pasākums tiks īstenots, un kā galvenā problēma tika minēts sistēmas īstenošanai vajadzīgā finansējuma trūkums.

97

Ja tiek konstatēts, ka emisijas robežvērtības ir pārsniegtas, tad saskaņā ar tiesību aktiem visās četrās dalībvalstīs tiek piemērots naudas sods:

–tiešas novadīšanas gadījumā naudas sodu piemēro valsts kontroles iestāde. Procedūra ir tāda pati kā attiecībā uz komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām (sk. 76. un 77. punktu);

–netiešas novadīšanas gadījumā naudas sodu piemēro komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu apsaimniekotāji. Ungārijā un Rumānijā naudas sods ir saistīts ar piesārņojošo vielu daudzumu⁶¹, kas novadīts laikā starp diviem mērījumiem (gadā), savukārt Čehijas Republikā un Slovākijā aprēķinātā summa parasti attiecas uz novadīto piesārņojošo vielu daudzumu mērījuma veikšanas dienā⁶². Palāta uzskata, ka šādos gadījumos aprēķinātā summa varētu būt neliela, tāpēc preventīvā ietekme būs ierobežota.

Ūdens piesārņojuma maksa tika daļēji izmantota kā instruments, lai novērstu piesārņojošo vielu emisiju

98

To piesārņojošo vielu skaits, kurām piemēro maksu, ir īpaši ierobežots Čehijas Republikā, Ungārijā un Slovākijā (sk. IV pielikumu). Tāpēc šī maksa tikai retos gadījumos var būt stimuls vai nu ievērot atļaujā noteiktās robežvērtības, vai arī noteikt stingrākas robežvērtības.

Pasākumi un instrumenti, ko ieviesušas dalībvalstis, lai risinātu lauksaimniecības radītā difūzā piesārņojuma problēmu

99

Būtisks veids, kā samazināt lauksaimniecības radītās emisijas, ir regulēt lauksaimniecības praksi (piemēram, noteikumus par mēslošanas līdzekļu izmantošanu, kūtsmēslu glabāšanu, pesticīdu lietošanu, augseku u. c.). Ir pieejami vairāki instrumenti (sk. 15. punktu), lai piemērotu vai atbalstītu labu lauksaimniecības praksi un veicinātu lauksaimniecības darbību atbilstību tiesību aktiem vides jomā.

100

Tāpēc Palāta pārbaudīja, vai

–Nitrātu direktīva tiek efektīvi izmantota kā instruments, lai novērstu nitrātu piesārņojumu;

–valsts rīcības plānos attiecībā uz pesticīdiem ir pausta skaidra apņemšanās samazināt riskus un ietekmi saistībā ar pesticīdu lietošanu;

–savstarpējā atbilstība ir efektīva, lai pieprasītu labu lauksaimniecības praksi un nodrošinātu atbilstību tai;

–tiek pienācīgi izmantots lauku attīstības pasākumu potenciāls, lai risinātu ūdens kvalitātes problēmas;

–lauksaimniecības radītā difūzā piesārņojuma gadījumā tiek piemērots princips “piesārņotājs maksā”.

Dalībvalstis neizmanto visas Nitrātu direktīvā piedāvātās iespējas

101

Saskaņā ar Nitrātu direktīvu (sk. 1. tabulu) dalībvalstīm ir jānosaka nitrātjutīgās zonas un vismaz reizi četros gados tās jācaurskata. Viens no kritērijiem⁶³ ir ūdens objektu eitrofikācijas stāvoklis. Eitrofikācijas jēdziena klasifikācijas kritēriju noteikšanu 1991. gada Nitrātu direktīva atstāja dalībvalstu ziņā. Vadlīnijas par eitrofikācijas novērtēšanu Eiropas ūdens resursu politikas kontekstā dalībvalstu (un Norvēģijas) “ūdens direktori” (par ūdens nozari atbildīgās amatpersonas) apstiprināja tikai 2009. gada maijā.

102

Dalībvalstīm bija jāpieņem rīcības programmas, nosakot prasības, kas jāievēro lauksaimniekiem nitrātjutīgās zonās. Šīs rīcības programmas ir jācaurskata un, ja nepieciešams, jāpārskata reizi četros gados. Dalībvalstīm bija jāpieņem arī labas lauksaimniecības prakses kodekss, ko brīvprātīgi piemēro tie, kuru saimniecības atrodas ārpus nitrātjutīgām zonām. Rīcības programmas un kodeksus Komisija oficiāli neapstiprina. Ja pēc Komisijas vērtējuma to kvalitāte nav pietiekama, tā var tikai nodot lietu izskatīšanai tiesā (sk. 47. punktu).

Lielākā daļa dalībvalstu pakāpeniski pastiprināja prasības, kas jāievēro lauksaimniekiem nitrātjutīgās zonās, taču ir iespējami arī turpmāki uzlabojumi

103

Kopš iestāšanās ES attiecīgi 2004. un 2007. gadā Čehijas Republika, Ungārija un Rumānija pakāpeniski palielināja nitrātjutīgās zonas, savukārt Slovākija tās samazināja par 5 %. To lauksaimniecības zemju īpatsvars, kas četrās dalībvalstīs pašlaik ir noteiktas kā nitrātjutīgas, ir atspoguļots 7. tabulā.

7. tabula

Lauksaimniecības zemes īpatsvars nitrātjutīgās zonās (2014. gada 31. decembra dati)

Dalībvalsts | Lauksaimniecības zemes īpatsvars nitrātjutīgās zonās | Izmaiņas kopš pirmās noteikšanas
Čehijas Republika | 49 % | +15 %
Ungārija | 63 % | 42 %
Rumānija | 58 % | 625 %
2013. gadā Rumānijas valdība nolēma, ka rīcības programma attiecas uz visu Rumānijas teritoriju¹.
Slovākija | 57 % | -5 %

1Saskaņā ar Nitrātu direktīvas 3. panta 5. punktu dalībvalstis ir atbrīvotas no pienākuma noteikt īpaši jutīgas zonas, ja tās izveido un visā valsts teritorijā piemēro rīcības programmas.

Avots: valstu tiesību aktu analīze, ko veikusi Eiropas Revīzijas palāta.

104

Rumānijas lēmums rīcības programmu piemērot visā valstī ir principā pozitīvs ūdens kvalitātes ziņā, it īpaši ņemot vērā to, ka Rumānijā ir vismazāk ūdens objektu, kuri bagātinās ar barības vielām (sk. II pielikumu). Tomēr zonas palielināšana pati par sevi nav pietiekama rīcība, lai samazinātu nitrātu daudzumu ūdenī. Zonā, kas iepriekš bija norādīta kā jutīga (ko veido tikai 58 % no lauksaimniecības zemes) bija maz darīts, lai nodrošinātu kūtsmēslu pienācīgu glabāšanu, kas ir viena no rīcības programmas prasībām (sk. arī 122. punktu).

105

Palāta konstatēja, ka pēc katras rīcības programmu pārskatīšanas Čehijas Republikā, Ungārijā un Rumānijā vai nu palielinājās prasību skaits, vai arī tās kļuva stingrākas, savukārt Slovākijā dažas prasības tika atvieglotas. Prasību pastiprināšana ir daļēji saistīta ar Komisijas rīcību (piemērus sk. 1. izcēlumā). Tas, ka prasību skaits kļuva arī precīzāks, palīdzēja to piemērošanā un izpildē.

1. izcēlums

Čehijas Republikai un Ungārijai izvirzīto Komisijas prasību rezultātu piemēri

Dalībvalstīm bija jānosaka kūtsmēslu glabāšanas tvertņu ietilpība. Tai jābūt tādai, lai tvertnē varētu uzglabāt kūtsmēslus, kuri saražoti vismaz tik ilgā laikposmā, kas atbilst periodam, kura laikā kūtsmēslus nedrīkst iestrādāt zemē. Tāpēc tvertnes ietilpība ir izteikta mēnešos. Komisijas rīcība panāca, ka Čehijas Republikā ietilpība tika palielināta. Šī prasība nebija nekavējoties jāizpilda tiem lauksaimniekiem, uz kuriem šis pienākums sāka attiekties tikai 2012. gadā, kad tika palielinātas nitrātjutīgās zonas. Attiecībā uz viņiem tika noteikts pārejas periods (izpildes termiņš bija 2015. gada beigas). Komisijas rīcība panāca, ka 2014. gada vidū šis periods tika atcelts.

Ungārijā Komisija apsprieda uzglabāšanas pienākumus un pārejas periodus ar kompetentajām iestādēm. Dažiem lauksaimniekiem sākotnējo termiņu pagarināja līdz 2014. gada 31. decembrim. Šiem lauksaimniekiem tādējādi pēc valsts iestāšanās Eiropas Savienībā bija 10 gadi, lai izpildītu prasības. Lauksaimniekiem zonās, kas tikai 2013. gadā tika noteiktas kā nitrātjutīgas, izpildes termiņš bija 2014. gada 31. decembris attiecībā uz vircas glabāšanu un 2015. gada 22. decembris attiecībā uz kūtsmēslu glabāšanu. Tomēr šos pārejas perioda termiņus, ko noteica Ungārijas iestādes, Komisija neapstrīdēja.

2. fotoattēls. Vircas glabāšanas tvertne

Avots: Eiropas Revīzijas palāta.

2. izcēlums

Piemēri Ungārijā un Rumānijā izvirzītajām prasībām, kas nav tik stingras kā ieteikumi Komisijas uzdevumā veiktajā pētījumā

Ungārijā konkrēta veida mēslojuma iestrādāšana zemē ir aizliegta no 31. oktobra līdz 15. februārim (3,5 mēnešus). Ieteikumos ir minēts laikposms no 1. augusta līdz 1. februārim (6 mēneši) aramzemei ar iespējamu viena mēneša novirzi (plus/mīnus).

Rumānijā vispārējais noteikums ir tāds, ka mēslošanas līdzekļus nedrīkst izmantot tuvāk par vienu metru no ūdensteces fiziskā zemes blokā, kura vidējais slīpums ir līdz 12 %, un tuvāk par trīs metriem no ūdensteces fiziskā zemes blokā, kura slīpums ir lielāks par 12 %. Ir arī citi īpaši noteikumi, kas attiecas uz dažāda veida ūdens aizsardzības zonām.

Ieteikumos ir minētas vismaz 25 metrus platas buferjoslas⁶⁴, bet nogāzes gadījumā (virs 8 %) to platums būtu jādivkāršo vai pat jātrīskāršo. Sarakstē ar Rumāniju Komisija arī atzina, ka buferjoslas nav pietiekami platas, taču šo jautājumu nerisināja.

106

Lai gan prasības tika pastiprinātas, tās joprojām nav tik stingras kā tās, kas noteiktas 2011. gada pētījumā⁶⁵, kurš tika veikts Komisijas uzdevumā un kuru Komisija izmanto, novērtējot rīcības plānus. Piemēri ir sniegti 2. izcēlumā.

107

Vairāki jautājumi⁶⁶, par kuriem dalībvalstīm bija jānosaka vai tās varēja noteikt prasības saskaņā ar Nitrātu direktīvu, kļuva par jautājumiem, attiecībā uz kuriem dalībvalstīm bija jānosaka LLVS standarti⁶⁷. Palāta konstatēja, ka LLVS standarti attiecībā uz “zemes apsaimniekošanu” un “minimālā augsnes pārklājuma uzturēšanu” ir vai nu identiski, vai pat stingrāki nekā tie, kas ietverti četru dalībvalstu rīcības programmās. Turklāt šos standartus ir iespējams vēl vairāk pastiprināt (sk. 135. punktu).

108

Attiecībā uz mēslošanas līdzekļiem dalībvalstis noteica ierobežojumus izmantojamajam slāpekļa daudzumam (kg/ha). Tomēr tās neizmantoja iespēju līdzīgus ierobežojumus noteikt fosforam⁶⁸.

Nepilnības Slovākijas un Čehijas Republikas rīcības programmās bija cēlonis turpmākai Komisijas rīcībai

109

Komisija 2012. gada novembrī uzsāka pārkāpuma procedūru pret Slovākiju par otro rīcības programmu, kas tika apstiprināta 2011. gadā. 2013. gada janvārī tika uzsākta “EU pilot” procedūra ar Čehijas Republiku par trešo rīcības programmu, kas tika apstiprināta 2012. gadā.

110

Līdz 2015. gada novembrim Komisija vēl nebija pieņēmusi galīgo nostāju, pamatojoties uz abu attiecīgo dalībvalstu sniegto informāciju⁶⁹ un veiktajiem pasākumiem.

Rīcības programmas vēl nav ietekmējušas mēslošanas līdzekļu patēriņu, un to ietekmi uz eitrofikāciju ir grūti novērtēt

111

Viens rādītājs, kas var atspoguļot lauksaimniekiem noteikto prasību atbilstību, ir izmaiņas slāpekļa mēslojuma patēriņā. Minerālmēslojuma⁷⁰ patēriņš visās četrās dalībvalstīs laikposmā no 2004. līdz 2012. gadam pieauga⁷¹, lai gan aramzemes platības būtiski nemainījās. Tajā pašā laikā organiskā mēslojuma (piemēram, kūtsmēslu) patēriņš nekādu skaidru tendenci saistībā ar izmaiņām vienā vai otrā virzienā neuzrādīja.

112

Vēl viens noderīgs rādītājs rīcības programmu efektivitātes novērtēšanā ir ūdeņu eitrofikācijas stāvokļa izmaiņas, lai gan eitrofikācijas stāvokli ietekmē visi piesārņojuma avoti, ne tikai lauksaimniecība.

113

Dalībvalstīm bija jāizstrādā ūdeņu monitoringa programmas, lai vismaz reizi četros gados izmērītu nitrātu koncentrāciju saldūdeņos un pārbaudītu ūdens eitrofikācijas stāvokli. Pēdējos īstenošanas ziņojumus dalībvalstis iesniedza 2012. gadā, un tie attiecās uz 2008.–2011. gadu. Nākamais ziņojums ir jāiesniedz 2016. gada jūnijā par 2012.–2015. gadu. Nitrātu direktīvā paredzētais ziņojumu sniegšanas periods nav saskaņots ar upes baseina apsaimniekošanas plānu pieņemšanas grafiku⁷².

114

Secinājumus par ūdens objektu eitrofikācijas stāvokļa izmaiņām izdarīt ir grūti, jo datu kopas par 2004.–2007. un 2008.–2011. gadu nav salīdzināmas⁷³. Šie dati, kas ietverti 2012. gada ziņojumos par Nitrātu direktīvas īstenošanu, nav tieši salīdzināmi arī ar datiem upes baseina apsaimniekošanas plānos, jo tajos tika izmantoti dažādi novērtēšanas kritēriji (sk. 101. punktu).

115

Pamatojoties uz datiem, ka sniegti par 2008.–2011. gadu, no 31 % līdz 65 % virszemes ūdeņu Čehijas Republikā, Ungārijā un Slovākijā bija eitrofiski. Rumānijā eitrofisku upju bija mazāk nekā 15 %; situācija citos ūdeņos (piemēram, ezeros un piekrastes ūdeņos) tika novērtēta sliktāk.

Nitrātu direktīvas izpildes mehānismam trūkst preventīvas ietekmes

116

Nitrātu direktīvā nav ietverti īpaši noteikumi attiecībā uz izpildes mehānismu.

117

Kopš savstarpējās atbilstības mehānisma ieviešanas (sk. 133. punktu) dalībvalstīm ir jāpārbauda noteiktu standartu piemērošana un, ja tiek konstatēti neatbilstības gadījumi, jāsamazina atbalsta maksājumi. Saskaņā ar likumā noteikto pārvaldības prasību Nr. 4⁷⁴ (LNPP-4) dalībvalstīm ir jāpārbauda, vai lauksaimnieki piemēro rīcības programmas attiecībā uz nitrātiem. Lauksaimniekiem, kuri nesaņem atbalstu (tiešos maksājumus) saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un/vai atbalstu saskaņā ar noteiktiem lauku attīstības programmu pasākumiem, LNPP-4 pārbaudes netiek piemērotas.

118

Papildus LNPP-4 pārbaudēm visas četras dalībvalstis veic pārbaudes par Nitrātu direktīvas piemērošanu (turpmāk – valsts pārbaudes). Juridiski saistošas prasības attiecībā uz valsts pārbaužu tvērumu (pārbaudāmo iedzīvotāju īpatsvaru) un paraugu atlasi nevienā no četrām apmeklētajām dalībvalstīm nebija noteiktas. Faktiskais to lauksaimnieku īpatsvars, kuriem 2012. gadā tika piemērotas šīs valsts pārbaudes⁷⁵, bija ļoti mazs (zem 3 %).

119

Čehijas Republikā un Slovākijā valsts pārbaudes un LNPP-4 pārbaudes veic viena un tā pati iestāde, bet pārējās divās dalībvalstīs tās veic dažādas iestādes. Attiecībā uz prasībām, kas faktiski ietvertas valsts pārbaudēs, situācija katrā dalībvalstī atšķiras:

–gandrīz visas rīcības programmu prasības ir ietvertas valsts pārbaudēs Ungārijā⁷⁶ un Slovākijā;

–Čehijas Republikā dažas rīcības programmas prasības tiek pārbaudītas valsts pārbaudēs, bet citas – LNPP-4 pārbaudēs. Tā kā abas pārbaudes attiecās uz vienu un to pašu izlasi, gandrīz visas prasības tiek praktiski pārbaudītas, bet piemērojamās sankcijas atšķiras (sk. 120. un 144. punktu);

–Rumānijā vairākas prasības nav ietvertas norādījumos, kas jāievēro inspektoriem, pārbaudot saimniecības ar 8 līdz 100 ganāmpulka vienībām⁷⁷.

120

Palāta konstatēja, ka tad, ja valsts iestāžu veiktajā pārbaudē atklājas, ka prasības nav izpildītas, sankcijas ne vienmēr tiek piemērotas vai, ja tiek uzlikts naudas sods, tā apmērs ir mazs, tāpēc preventīvā ietekme ir ierobežota:

–Rumānijā pēc pārbaudēm, kuras veic saimniecībās ar 8 līdz 100 ganāmpulka vienībām, sankcijas parasti netiek piemērotas, bet tā vietā ir jāveic korektīvi pasākumi;

–Slovākijā saskaņā ar likumu sankcijas nav paredzētas vairākos gadījumos (piemēram, ja netiek ievērotas glabāšanas prasības vai aizlieguma periods attiecībā uz mēslojuma iestrādāšanu zemē);

–Ungārijas tiesiskajā regulējumā ir paredzētas sankcijas datu nesniegšanas vai nitrātu piesārņojuma gadījumā. Tomēr abos gadījumos maksimālais naudas sods ir salīdzinoši neliels. Turklāt sodu par nitrātu piesārņojumu ir grūti piemērot, jo tam vajadzīgi i) pierādījumi, ka piesārņojums radies mēslošanas līdzekļu izmantošanas noteikumu neievērošanas dēļ, un ii) piesārņojuma pakāpes novērtējums;

–Čehijas Republikā sankcijas tiek piemērotas, ja netiek ievēroti mēslošanas un uzglabāšanas nosacījumi, tomēr vidējais naudas sods, kas atkarībā no pārkāpuma veida tika uzlikts 2010. līdz 2013. gadā, bija salīdzinoši neliels.

121

Kopumā Palāta konstatēja, ka Komisijai nosūtītajā 2012. gada īstenošanas ziņojumā ietvertā informācija par veiktajām pārbaudēm un atklātajām neatbilstībām bija ļoti vispārīga un dažkārt nepilnīga. Turklāt skaitliskie dati ne vienmēr bija ticami. Tas ievērojami apgrūtinās jebkādu vispārējās situācijas novērtējumu, ko veiks Komisija.

122

Šajās pārbaudēs tika bieži konstatēts, ka nav ievērota prasība attiecībā uz kūtsmēslu glabātuvju ietilpību. Viens no norādītajiem iemesliem bija finanšu resursu trūkums prasībām atbilstošu uzglabāšanas tvertņu būvniecībai.

Trūkumi rīcības plānos attiecībā uz pesticīdiem

123

Dalībvalstīm bija jāpieņem valsts rīcības plāni, kuros ietverti skaitļos izteikti mērķi, uzdevumi, pasākumi un termiņi ar mērķi samazināt pesticīdu lietošanas radīto risku un ietekmi (sk. 2. tabulu). Šie rīcības plāni bija jāpieņem un jāpaziņo Komisijai līdz 2012. gada 26. novembrim.

Rīcības plānos trūkst skaitļos izteiktu mērķu un termiņu pasākumu īstenošanai

124

Palāta konstatēja, ka valstu rīcības plānos nav ietverts:

–Ungārijā un Slovākijā – pasākumu īstenošanas grafiks;

–Ungārijā, Slovākijā un Rumānijā – ieteikto pasākumu īstenošanai vajadzīgais finansējums;

–tādi vispārēji kvantitatīvi mērķi kā pesticīdu lietošanas vai apstrādes biežuma indeksa (pesticīdu lietošanas intensitātes) samazināšana.

125

Kā pozitīvs aspekts ir jāmin tas, ka Čehijas Republikas, Rumānijas un Slovākijas rīcības plānos ir ietverti pasākumi attiecībā uz atbilstoša lieluma buferzonu izveidi, kurās pesticīdus nedrīkst lietot. Attiecībā uz Rumāniju sk. arī 135. punktu. Ungārijas 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānā ir ietverts pasākums attiecībā uz buferjoslām.

126

Komisijas ziņojums par rīcības plānu novērtējumu, kas bija jāsagatavo līdz 2014. gada decembrim, līdz 2015. gada vidum vēl nebija publicēts. Komisija nav uzsākusi nevienu pārkāpuma procedūru par rīcības plānos ietverto pasākumu satura nepietiekamību.

Integrētā augu aizsardzība tiks piemērota tikai pakāpeniski

127

Saskaņā ar Pesticīdu direktīvu dalībvalstīm no 2014. gada 1. janvāra ir jānodrošina, ka tiek piemēroti integrētās augu aizsardzības⁷⁸ vispārīgie principi. Galvenais mērķis ir nodrošināt, ka augu aizsardzības līdzekļi⁷⁹ tiek izmantoti pēc iespējas minimāli.

128

Lai pareizi piemērotu integrētās augu aizsardzības principus, ir jābūt pieejamām pamatnostādnēm. Šā ziņojuma sagatavošanas laikā dalībvalstis izstrādāja pamatnostādnes konkrētiem kultūraugiem. Integrētās augu aizsardzības vispārējo principu ievērošana ir jāietver kā pamatprasība 2014.–2020. gada lauku attīstības programmās, no kurām var finansēt tikai tās izmaksas, kas attiecas uz saistībām, kuras pārsniedz šo pamatprasību.

129

Tas, cik veiksmīgi tiks piemērota integrētā augu aizsardzība, būs atkarīgs no pamatnostādņu atbilstības un tādiem faktoriem kā lauku saimniecību konsultāciju dienestiem pieejamie finanšu resursi, augu aizsardzības līdzekļu lietotājiem nodrošināto apmācības pasākumu kvalitāte un viegli pārbaudāmas prasības.

Pesticīdu direktīvas izpildes mehānisms ir jāpastiprina

130

Pesticīdu direktīva paredz, ka dalībvalstīm ir jānosaka sankcijas, kuras piemēro par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu. Palāta konstatēja, ka valstu tiesību aktos noteiktās sankcijas neaptver visus pārkāpumu veidus. Piemēram, Ungārijas, Rumānijas un Slovākijas tiesību aktos, kas tika pieņemti līdz 2015. gada vidum, vēl nebija noteiktas sankcijas, kas piemērojamas integrētās augu aizsardzības neievērošanas gadījumā. Tāpat visos gadījumos nebija noteikts naudas sods par tādu augu aizsardzības līdzekļu lietošanu, kas neatbilst līdzekļa marķējumā minētajiem nosacījumiem.

131

Īpašu ES prasību attiecībā uz pārbaužu tvērumu nav⁸⁰. Arī visu četru dalībvalstu tiesību aktos minimālā procentuālā daļa no pārbaudāmās datu kopas nebija norādīta. Tomēr savstarpējā atbilstība ietver dažus aspektus, kas attiecas uz augu aizsardzības līdzekļu lietošanu:

–LNPP-9⁸¹ pārbaužu galvenais mērķis ir pārliecināties, vai tiek lietoti tikai atļautie līdzekļi un vai lietošana atbilst līdzekļa marķējumā minētajiem nosacījumiem. Trijās dalībvalstīs LNPP-9 pārbauda kopš 2011. gada, bet Rumānijā – kopš 2014. gada;

–savukārt pesticīdu ilgtspējīgu lietošanu, it īpaši, ievērojot integrētās augu aizsardzības principus, savstarpējās atbilstības sistēmā sākotnēji bija paredzēts iekļaut no 2014. gada. Tomēr saskaņā ar Regulu Nr. 1306/2013⁸² šīs iekļaušanas laiks pašlaik nav zināms, jo tas ir atkarīgs no dalībvalstu panākumiem Pesticīdu direktīvas īstenošanā.

132

Ņemot vērā to aspektu ierobežoto skaitu, uz kuriem attiecas savstarpējā atbilstība, visi pārējie aspekti (piemēram, aizliegums izsmidzināt no gaisa, pesticīdu lietošanas iekārtu atbilstība, integrētā augu aizsardzība) ir jāņem vērā valsts pārbaudēs. Visu dalībvalstu, izņemot Slovākiju, rīcības plānos ir arī norādīts, ka jāpastiprina pārbaudes augu aizsardzības līdzekļu jomā.

Savstarpējās atbilstības mehānismam ir ietekme, bet tas netiek pilnībā izmantots

133

Savstarpējā atbilstība, kas tiešos maksājumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku sasaista ar vairāku prasību ievērošanu, tika ieviesta 2005. gadā (sk. 15. punktu). Apmērs, kādā šāds mehānisms palīdzēs sasniegt vides mērķus – šajā gadījumā ūdens kvalitātes uzlabošanos –, ir galvenokārt atkarīgs no tā, cik stingras ir prasības dalībvalstīs, un no ieviestā izpildes mehānisma efektivitātes.

134

Dalībvalstis ir atbildīgas par savstarpējās atbilstības īstenošanu. Attiecībā uz LNPP⁸³ tas ietver konkrētu tiesību aktu attiecīgo elementu iekļaušanu savstarpējās atbilstības darbības jomā. Attiecībā uz LLVS tas ietver attiecīgo standartu iestrādāšanu valsts vai reģionālajos tiesību aktos un lauksaimniekiem izvirzāmo praktisko pienākumu noteikšanu. Dalībvalstīm bija arī jānosaka minimālās prasības attiecībā uz mēslošanas⁸⁴ un augu aizsardzības līdzekļu⁸⁵ lietošanu, kas piemērojamas noteiktiem lauku attīstības programmu pasākumiem (piemēram, agrovides pasākumiem).

Lai uzlabotu ūdens kvalitāti, varētu pastiprināt prasības, kas jāievēro lauksaimniekiem

135

Ir divi LLVS standarti, kuriem ir īpaši liela nozīme ūdens kvalitātes uzlabošanā: i) standarts par buferjoslu izveidi gar ūdenstecēm un ii) augsnes erozijas standarts. Tomēr neviena no četrām dalībvalstīm nav izveidojusi tik platas buferjoslas, kā ieteikts Komisijas uzdevumā veiktajā pētījumā (sk. 106. punktu un 2. izcēlumu). Rumānija ir arī aizliegusi šajās joslās lietot pesticīdus, un tas pārsniedz Nitrātu direktīvā formulētās prasības. Prasības, ko saistībā ar augsnes erozijas standartu ir noteikušas dalībvalstis, varētu būt stingrākas, kā tas redzams 3. izcēlumā sniegtajos piemēros.

3. izcēlums

Piemēri ar eroziju saistītām prasībām, ko visās četrās dalībvalstīs varētu pastiprināt

Viens faktors, kas ietekmē erozijas apmēru, ir iestādītā kultūrauga veids⁸⁶. Rumānijā un Slovākijā nekādu kultūraugu stādīšana pret eroziju jutīgā zemē nav aizliegta.

Čehijas Republikā un Ungārijā atsevišķu veidu kultūraugu stādīšana noteiktos zemes gabalos ir aizliegta. Tomēr zemes platība, uz kuru attiecas šie noteikumi, ir mazāka par erozijas apdraudētās zemes faktisko platību.

136

Saistībā ar lauku attīstības maksājumu minimālajām prasībām 2007.–2013. gada plānošanas periodā (sk. 134. punktu):

–attiecībā uz mēslošanas līdzekļu radīto fosfora piesārņojumu neviena no četrām dalībvalstīm nekādas prasības nebija noteikusi, lai gan saskaņā ar attiecīgo ES regulu tas bija jādara;

–Ungārija nebija noteikusi jēgpilnas minimālās mēslošanas līdzekļu prasības lauksaimniekiem, kuri darbojas ārpus īpaši jutīgām zonām, un prasības tiem, kas darbojas šajās zonās, nebija pilnīgas;

–attiecībā uz noteikumiem par pesticīdu lietošanu ūdeņu tuvumā visas četras dalībvalstis bija galvenokārt ieviesušas noteikumus, kas attiecas uz tādām īpašām aizsargājamām teritorijām kā tās, kas noteiktas dzeramā ūdens ieguvei. Sk. arī 135. punktu par buferjoslām.

137

Saistībā ar lauku attīstības programmu apstiprināšanu 2014.–2020. gada plānošanas periodam Komisija novērtēja šādus ex ante nosacījumus: i) vai ir noteikti LLVS standarti un ii) vai attiecībā uz mēslošanas un augu aizsardzības līdzekļiem ir izpildītas minimālās prasības, kas piemērojamas noteiktiem lauku attīstības programmu pasākumiem. Neraugoties uz iepriekš minētajiem trūkumiem, Komisija neapšaubīja, cik atbilstīgas ir prasības attiecībā uz to spēju efektīvi sasniegt ES ūdens politikas mērķus (sk. 135. un 136. punktu)⁸⁷.

Savstarpējās atbilstības izpildes mehānisms nav pietiekami preventīvs

138

Lauksaimniekiem, kuri nesaņem atbalstu saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un/vai lauku attīstības programmām, savstarpējās atbilstības pārbaudes netiek veiktas. Faktiski lauku saimniecības, kuru platība ir mazāka par hektāru, nevar pretendēt uz tiešajiem maksājumiem saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku. Atskaitot Rumāniju⁸⁸, lauku saimniecības, kuru platība ir mazāka par hektāru, veido nebūtisku daļu no lauksaimniecības zemes.

139

Palāta secina, ka attiecībā uz parauga izmēru ES prasība⁸⁹ tajā ietvert 1 % no lauksaimniekiem, kuriem jāpiemēro savstarpējās atbilstības standarti, visās četrās dalībvalstīs no 2011. līdz 2013. gadam tika nedaudz pārsniegta. Rādītājs “1 %” nozīmē to, ka katrs lauksaimnieks var tikt pārbaudīts vidēji reizi 100 gados.

140

Visas četras apmeklētās dalībvalstis ievēroja arī ES prasību, ka ir jānošķir uz risku balstīta⁹⁰ un nejaušas atlases kārtībā veida izlase. Tomēr riska analīze daļēji zaudē jēgu, jo faktiski pārbaudītajā paraugā ne vienmēr ir ietverti tikai tie lauksaimnieki, kurus uzskata par saistītiem ar lielāko risku. Tas ir tāpēc, ka galīgajā atlasē tiek ņemti vērā arī cilvēkresursi, kas pieejami valsts/reģionālajā iestādē, kura veic pārbaudes.

141

Attiecībā uz pārbaužu saturu Palāta konstatēja, ka

–saistībā ar LNPP-4 par Nitrātu direktīvas piemērošanu pārbaudes Ungārijā, Rumānijā un Slovākijā aptver lielāko daļu prasību, kas noteiktas rīcības programmās attiecībā uz nitrātiem. Čehijas Republikā dažas šīs rīcības programmas prasības ir ietvertas savstarpējās atbilstības pārbaudēs, bet citas – valsts pārbaudēs (sk. 119. punktu);

–saistībā ar minimālajām prasībām, kas piemērojamas noteiktiem lauku attīstības programmu pasākumiem, pārbaudes Ungārijā nebija pietiekamas (sk. 136. punktu). Čehijas Republikā un Rumānijā pārbaudēs nebija ietverta prasība attiecībā uz kūtsmēslu glabātuvju ietilpību. Rumānijā nebija noteikti visi minimālo prasību aspekti attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļu lietošanu, tāpēc tika pārbaudīts vien tas, vai tiek lietoti tikai atļautie līdzekļi.

142

Savstarpējās atbilstības pārbaužu sistēmai ir raksturīgs ierobežojums, ka dažas prasības pēc savas būtības ir ļoti grūti pārbaudīt. Piemēram, dažas no tām var pārbaudīt tikai noteiktā gada periodā vai laikā, kad nav konkrētu meteoroloģisku apstākļu (piemēram, stipra vēja, sala), bet šis laiks var nesakrist ar to, kas izvēlēts apmeklējumam uz vietas. Visās četrās apmeklētajās dalībvalstīs bija vērojama ļoti liela pārbaužu koncentrācija otrajā pusgadā. Ziemas mēnešos vai galvenajā veģetācijas periodā pārbaužu bija ļoti maz vai to nebija vispār (Ungārijā un Rumānijā). Tas ir ne tikai pretrunā noteiktām normatīvajām prasībām, bet nozīmē arī to, ka dažas ar ūdens resursiem saistītas prasības nav iespējams vizuāli pārbaudīt uz vietas.

143

Pārbaužu efektivitāti ietekmē arī tas, ka par svarīgiem pierādījumiem tiek izmantoti pašu lauksaimnieku paziņojumi, konkrēti, mēslošanas līdzekļu reģistrā (kas ietver datus par mēslošanas periodu un izmantoto daudzumu). Jo biežāk reģistrs tiks atjaunināts, jo precīzāka būs informācija. Reģistrs vai nu tiek uzturēts pastāvīgi (Ungārijā, Rumānijā un Slovākijā), vai atjaunināts katra mēneša beigās (Čehijas Republikā).

144

Visbeidzot, attiecībā uz daudzām prasībām atbilstības izmaksas lauksaimniekam (piemēram, nesaražotās produkcijas un negūto ienākumu ziņā) ir lielākas par piemērojamo naudas sodu, t. i., maksimālais atbalsta summas samazinājums nav lielāks par 5 %⁹¹, tāpēc šādiem samazinājumiem reālas preventīvās ietekmes nav⁹².

Lauku attīstības pasākumu potenciāls netiek pilnībā izmantots, lai risinātu ūdens kvalitātes problēmas

145

Pasākumi, kas papildina spēkā esošos tiesību aktus (piemēram, Nitrātu direktīvu) un tika ietverti upes baseina apsaimniekošanas plānos, bija galvenokārt saistīti ar lauku attīstības programmām⁹³.

146

Šajās programmās ir ietverti pasākumi, kurus mērķa grupas (piemēram, lauksaimnieki) var veikt brīvprātīgi. Lauku attīstības pasākumu atbalsta saņēmēji apņemas izpildīt īpašos nosacījumus, kurus izvirzījusi attiecīgā dalībvalsts.

Mazāk nekā 30 % no lauksaimniecības zemes piemēro agrovides shēmas, kas var uzlabot ūdens kvalitāti

147

Palāta konstatēja, ka visu četru dalībvalstu lauku attīstības programmās 2007.–2013. gadam lauksaimniecības radītā piesārņojuma ietekme uz ūdeni bija aprakstīta ļoti vispārīgi un tas ne vienmēr atbilda⁹⁴ upes baseina apsaimniekošanas plānos sniegtajai informācijai⁹⁵.

148

Komisijas Regulā (EK) Nr. 1974/2006⁹⁶ ir norādīti pasākumi, kurus varētu ietvert lauku attīstības programmā. Svarīgākie pasākumi visās četrās dalībvalstīs ar tiešu pozitīvu ietekmi uz ūdens kvalitāti ir šādi:

–121. pasākums “Lauku saimniecību modernizācija”: visas četras dalībvalstis⁹⁷ šo pasākumu izmantoja, lai finansētu kūtsmēslu glabāšanas tvertņu iegādi. Gada īstenošanas ziņojumos, kuros aprakstīts pasākumu progress, nav sniegta informācija par glabāšanas iekārtu skaitu un līdzfinansēto ieguldījumu izmaksām;

–214. pasākums “Agrovides maksājumi” (sk. 13. punktu): pasākuma nozīme 2007.–2013. gada plānošanas periodā piešķirto finanšu resursu ziņā⁹⁸ dažādās dalībvalstīs ir atšķirīga (sk. 8. tabulu);

–221. pasākums “Lauksaimniecības zemes pirmreizējā apmežošana⁹⁹”: šis pasākums nevienā no četrām dalībvalstīm nebija prioritārs, jo tam piešķīra niecīgu finansējumu.

149

Čehijas Republika un Ungārija ziņoja¹⁰⁰, ka ūdens kvalitātes uzlabošanos veicina arī 211. pasākums “Maksājumi lauksaimniekiem par nelabvēlīgiem dabas apstākļiem kalnu teritorijās” un/vai 212. pasākums “Maksājumi lauksaimniekiem par nelabvēlīgiem dabas apstākļiem citās teritorijās”. Abas pārējās dalībvalstis nekādas platības nenorādīja, lai gan arī tās bija izmantojušas šo pasākumu līdzekļus. Palāta uzskata, ka šiem pasākumiem ir tikai netieša ietekme, jo to galvenais mērķis ir nodrošināt lauksaimniecības zemes nepārtrauktu izmantošanu. Uzturēšanas pasākumi vides stāvokli neuzlabo, bet, nenodrošinot saglabāšanu, tā pasliktinātos¹⁰¹. Čehijas Republikā lauksaimnieki saņem dotācijas tikai par zālāju uzturēšanu. Zālājiem ir labvēlīgāka ietekme¹⁰² uz ūdens kvalitāti nekā zemei, ko izmanto kultūru audzēšanai. Tomēr visos gadījumos maksājumi tiek veikti ar mērķi uzturēt/saglabāt pašreizējo ainavu.

8. tabula

214. pasākumam “Agrovides maksājumi” piešķirtie finanšu resursi līdz 2014. gada 31. decembrim (miljonos EUR)

Dalībvalsts | Budžets (un procentuālā daļa no kopējiem publiskajiem līdzekļiem, kas pieejami saskaņā ar lauku attīstības programmu) | Budžeta izpilde (un procentuālā daļa no pasākuma budžeta)
Čehijas Republika | 1101,2 | (30 %) | 1085,7 | (99 %)
Ungārija | 1137,3 | (22 %) | 1169,6 | (103 %)
Rumānija | 1270,6 | (14 %) | 1340,9 | (106 %)
Slovākija | 390,2 | (15 %) | 357,3 | (92 %)

Avots: lauku attīstības programmu 2014. gada īstenošanas ziņojumi.

150

Saskaņā ar 214. pasākumu “Agrovides maksājumi” dalībvalstis ietvēra visdažādākās shēmas. Uz dažādām shēmām attiecas dažādas saistības, un tās var ietvert mēslošanas līdzekļu lietošanas ierobežojumu vai aizliegumu, augu aizsardzības līdzekļu lietošanas ierobežojumu vai aizliegumu un/vai augsekas noteikumus¹⁰³. Saistībām, ko lauksaimnieks piekrīt uzņemties, ir jāpārsniedz spēkā esošo attiecīgo tiesību aktu prasības, tostarp LNPP un LLVS (piemēram, prasībām attiecībā uz mēslošanas līdzekļu lietošanu ir jābūt stingrākām par tām, kas saskaņā ar Nitrātu direktīvu ir ietvertas rīcības programmās).

151

Visas shēmas, kurās lauksaimnieki var brīvprātīgi iesaistīties, nav vienlīdz veiksmīgas. 9. tabulā ir norādītas katrā dalībvalstī veiksmīgākās shēmas, kuru kopējā atbalstītā platība (hektāros) saskaņā ar šīm shēmām 2007.–2013. gada plānošanas periodā ir vairāk nekā 10 % no attiecīgās dalībvalsts lauksaimniecības zemes platības 2014. gada beigās. Tabulā ir arī norādītas saistības, kas jāievēro lauksaimniekam attiecībā uz mēslošanas līdzekļu lietošanu, augu aizsardzības līdzekļu lietošanu un augsekas noteikumiem.

9. tabula

Lauksaimniecības zemes daļa un saistības, kas jāievēro saskaņā ar veiksmīgākajām agrovides shēmām; situācija 2014. gada 31. decembrī

Dalībvalsts
Shēma (atbalstītā platība hektāros¹, izteikta procentos no kopējās lauksaimniecības zemes platības)
Saistības, kas jāievēro (saraksts nav izsmeļošs)

Čehijas Republika
Zālāju uzturēšana
(16,5 %)
Divām svarīgākajām apakšshēmām: slāpekļa ieneses ierobežošana vienai un minerālmēslojuma aizliegšana otrai.

Bioloģiskā lauksaimniecība
(10,7 %)
Tikai atļautu mēslošanas un augu aizsardzības līdzekļu lietošana.
Padomes Regulas (EK) Nr. 834/2007² piemērošana kopš 2009. gada.

Ungārija
Integrētā laukaugu audzēšanas shēma
(11 %)
Vajadzīgs barības vielu pārvaldības plāns³.
Jāpiemēro augsekas noteikumi.
Tikai noteiktu videi nekaitīgu augu aizsardzības līdzekļu lietošana.

Rumānija
Zālāji ar augstu dabas vērtību un tradicionālā lauksaimniecība
(22,2 %)
Pesticīdu lietošana nav atļauta.
Minerālmēslojuma lietošana nav atļauta, un ir ierobežota slāpekļa ienese organiskajā mēslojumā.

Slovākija
Videi nekaitīga lauksaimniecība – pamatshēma
(18,4 %)
Tikai noteiktu augu aizsardzības līdzekļu lietošana. Atkarībā no apakšshēmas: minerālmēslojuma aizliegums vai slāpekļa ieneses ierobežojums.

1Attiecīgā platība ir kopējā platība, uz kuru attiecas agrovides saistības. Ja uz to pašu zemi attiecas vairākas saistības, to pašu platību var skaitīt vairākas reizes. Nav pieejami rādītāji par katru shēmu, kura nepieļauj divkāršu skaitīšanu.

2Padomes 2007. gada 28. jūnija Regula (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu (OV L 189, 20.7.2007., 1. lpp.), kas stājās spēkā 2009. gada 1. janvārī.

3Barības vielu pārvaldības plāna galvenais mērķis ir noteikt konkrētos laika posmos vajadzīgo mēslošanas līdzekļu daudzumu, ņemot vērā augsnes īpašības, kultūraugu vajadzības, klimatu u. c., lai nodrošinātu mēslošanas līdzekļu optimālu lietošanu, tādējādi izvairoties no pārmēslošanas.

Avots: lauku attīstības programmu 2014. gada īstenošanas ziņojumi.

152

Pamatojoties uz pieejamo informāciju, Palāta lēš, ka visās četrās dalībvalstīs 2007.–2013. gada plānošanas periodā dažādas ūdens kvalitātei labvēlīgas agrovides saistības attiecās uz 15 līdz 30 % lauksaimniecības zemes. Taču Čehijas Republikā, Ungārijā un Rumānijā dažas no svarīgākajām shēmām ir saistītas ar zālājiem (sk. 9. tabulu). Šīs shēmas galvenokārt attiecas uz esošajiem zālājiem, un, lai gan uzturēšanas pasākumi vides situāciju neuzlabo, pašreizējo stāvokli nesaglabājot, tas pasliktinātos.

153

Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1698/2005¹⁰⁴ 39. pantu saistības, ko lauksaimnieki uzņemas saskaņā ar agrovides shēmu, viņiem jāsaglabā uz laiku no pieciem līdz septiņiem gadiem. Tas, vai pēc pieciem līdz septiņiem gadiem lauksaimnieki turpinās uzņemties līdzīgas saistības, būs atkarīgs no vairākiem faktoriem, tādiem kā finansiāla atbalsta pieejamība dotāciju veidā un ienesīguma apsvērumi.

154

Palātas analīze par dažādām saistībām, kuras jāievēro, uzrāda šādus trūkumus:

–lai gan buferjoslām ir būtiska nozīme ūdens aizsardzībā, nevienā agrovides shēmā nav noteikts lielāks joslas platums par to, kas lauksaimniekiem jāievēro saskaņā ar LLVS (sk. 135. punktu un 2. izcēlumu);

–mēslojuma ierobežojumi, kas noteikti saskaņā ar svarīgākajām shēmām Rumānijā un Slovākijā (sk. 9. tabulu (pamatshēma Slovākijā)) un izteikti kā slāpekļa daudzums uz hektāru, ir vai nu ļoti tuvu valstī izmantotajam vidējam slāpekļa daudzumam (Rumānijā), vai arī to pārsniedz (Slovākijā), tāpēc no šādām shēmām sagaidāmie papildu ieguvumi ūdens kvalitātei ir nelieli;

–svarīgākās shēmas, kas palīdz cīņā pret eroziju, ir tās, kuras attiecas uz esošajiem zālājiem (sk. 152. punktu).

Lauku attīstības programmu izpildes mehānismam trūkst preventīvas ietekmes

155

Agrovides pasākuma shēmās paredzēti vairāki ūdens kvalitātei labvēlīgi noteikumi, bet tie būs efektīvi tikai tādā gadījumā, ja tiks pareizi piemēroti. Saskaņā ar Komisijas Regulu Nr. 65/2011¹⁰⁵ dalībvalstīm ir jāveic visu saņemto atbalsta pieteikumu administratīvās pārbaudes, kā arī pārbaudes uz vietas, atkarībā no atbalsta shēmas aptverot vismaz 5 % no visiem atbalsta saņēmējiem vai izdevumiem.

156

Komisija (Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD) savā 2014. gada darbības pārskatā formulēja atrunas attiecībā uz kontroles sistēmu sniegto pārliecību¹⁰⁶ par lauku attīstības izdevumiem Rumānijā un Ungārijā.

157

Palāta uzskata, ka ES agrovides atbalsta kontroles sistēma nav pietiekami efektīva¹⁰⁷. Galvenie iemesli ir šādi: i) lauksaimniekiem trūkst motivācijas pildīt saistības, jo pieliktās pūles netiek atalgotas ar tūlītējiem pozitīviem rezultātiem saimniecībā, ii) netiek pietiekami kontrolētas uz vietas veiktās pārbaudes¹⁰⁸ un iii) sankciju un atbalsta samazinājumu sistēmai nav būtiskas preventīvās ietekmes¹⁰⁹.

Princips “piesārņotājs maksā” lauksaimniecības radītajam difūzajam piesārņojumam tiek piemērots tikai daļēji

Principu “piesārņotājs maksā” ir grūti piemērot

158

Saskaņā ar direktīvu par atbildību vides jomā¹¹⁰ videi nodarītā kaitējuma novēršana un atlīdzināšana īstenojama, atbalstot principu “piesārņotājs maksā” – uzņēmējam, kura darbība rada kaitējumu videi, ir jābūt materiāli atbildīgam. Direktīvā ir arī atzīts, ka atbildība nav piemērots instruments plaša difūzā piesārņojuma novēršanai, ja nelabvēlīgo ietekmi uz vidi nav iespējams sasaistīt ar noteiktu personu darbību vai bezdarbību.

159

Principa “piesārņotājs maksā” piemērošana lauksaimniecības radītā difūzā piesārņojuma jomā rada metodoloģiskas problēmas: no vienas puses, ir grūti identificēt piesārņotāju, un, no otras puses, ir grūti konstatēt cēloņsakarību starp konkrētu lauksaimnieka praksi un radītā piesārņojuma vai kaitējuma līmeni.

160

Lauksaimniecības kontekstā ierobežojumu (piemēram, rīcības programmās attiecībā uz nitrātiem noteikto prasību) piemērošana lauksaimniekiem, nenodrošinot finansiālu kompensāciju, tiek uzskatīta par principa “piesārņotājs maksā” īstenošanu. No otras puses, ja lauksaimnieki saņem atlīdzību par brīvprātīgu iesaistīšanos ar vidi saistītās darbībās, piemēram, saskaņā ar 214. pasākumu “Agrovides maksājumi”, tas vairāk ir principa “pakalpojumu sniedzējs saņem”, nevis “piesārņotājs maksā” gadījums.

161

Viens no veidiem, kā segt ar piesārņojumu saistītās vides izmaksas (“videi nodarītā kaitējuma izmaksas”), ir atbilstošas sankciju sistēmas piemērošana lauksaimniekiem noteikto ierobežojumu neievērošanas gadījumā. Šajā aspektā Palāta konstatēja vairākas nepilnības (sk. 120., 130., 144. un 157. punktu). Savstarpējā atbilstība var būt noderīgs, taču tikai daļējs principa “piesārņotājs maksā” risinājums, jo sankcijas netiek aprēķinātas, pamatojoties uz radītā kaitējuma izmaksām, tāpēc tās var attiekties tikai uz daļu no šīm izmaksām. Daudzos gadījumos sankcijas nav samērīgas ar lauksaimnieka pieļautā savstarpējās atbilstības saistību pārkāpuma nopietnību.

162

Cits veids, kā piemērot principu “piesārņotājs maksā” un atgūt izmaksas, ir ekonomikas instrumentu (piemēram, vides nodokļi, ar ko apliek mēslošanas vai augu aizsardzības līdzekļus) izmantošana. Ekonomikas instrumentu izmantošanu šādiem nolūkiem plānoja analizēt Slovākija un Čehijas Republika, savukārt ne Ungārija, ne Rumānija ekonomikas instrumentu iespējamu izmantošanu savos upes baseina apsaimniekošanas plānos nepieminēja.

Komisija neprasa dalībvalstīm nodrošināt difūzā piesārņojuma izmaksu atgūšanu

163

Ūdens pamatdirektīva (9. pants) paredz dažādu ūdens izmantojumu¹¹¹ pienācīgu ieguldījumu ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanā¹¹². Direktīvas 9. panta prasību izpilde ir viens no kritērijiem, ko izmanto, novērtējot, kā ir izpildīti konkrēti ex ante nosacījumi, kuri ir spēkā 2014.–2020. gada plānošanas periodā.

164

Komisija novērtēja 9. panta prasību izpildi partnerattiecību nolīgumu un – it īpaši saistībā ar lauksaimniecību – 2014.–2020. gada lauku attīstības programmu apstiprināšanas kontekstā. Attiecībā uz visām četrām dalībvalstīm Komisija atzīmēja, ka lauksaimniecības radītā difūzā piesārņojuma izmaksas būtu jāaprēķina un jāiekļauj izmaksu un to atgūšanas ekonomiskajā analīzē, bet nepieprasīja rīcības plānu no tām dalībvalstīm, kuras neatgūst vai tikai daļēji atgūst difūzā piesārņojuma izmaksas.

165

Komisija 2015. gada paziņojumā¹¹³ norādīja, ka pasākumi, kas iekļauti upju baseinu apsaimniekošanas plānos, lai nodrošinātu vides un resursu izmaksu atgūšanu, ir ierobežoti. Komisija vēl nav sniegusi nekādus norādījumus par iespējamām izmaksu atgūšanas metodēm un labāko praksi šajā jomā.

12Saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas II pielikumu dalībvalstīm ir jāidentificē virszemes ūdens objekti un gruntsūdens objekti.

13Ūdens objektiem, kuru fizikālā struktūra ir stipri pārveidota, lai tos izmantotu dažādiem mērķiem, tādiem kā kuģošana, aizsardzība no plūdiem, hidroenerģijas ražošana un lauksaimniecība, daudzos gadījumos no ekonomiskā viedokļa nav ne iespējams, ne arī vēlams no šādiem izmantošanas veidiem atteikties un fizikālo īpašību pārveidojumus likvidēt. Tāpēc saskaņā ar direktīvu stipri pārveidotiem ūdens objektiem ir jānovērtē nevis stāvoklis, bet gan potenciāls.

14Prioritārajām vielām, kas norādītas Ūdens pamatdirektīvas X pielikumā, vides kvalitātes standarti ir noteikti ES līmenī. Citām vielām vides kvalitātes standartus nosaka dalībvalstis.

15Dalībvalstīm bija jāizraugās piesārņojošās vielas, kas attiecīgajam upes baseinam tiek uzskatītas par īpaši svarīgām.

16Konkrētas piesārņojošas vielas vai piesārņojošu vielu grupas tāda koncentrācija ūdenī, nogulsnēs vai dzīvā organismā, kuru nedrīkst pārsniegt, lai aizsargātu cilvēku veselību un vidi.

17Attiecībā uz Čehijas Republiku, kuras teritorija tikai daļēji atrodas Donavas baseinā, ir ņemts vērā Donavas baseina apsaimniekošanas plāns (kā arī Dijes un Morāvas apakšbaseinu plāni).

18Tas neizslēdz iespēju, ka dalībvalstu līmenī ir pieejama cita informācija, taču tā nav sniegta upes baseina apsaimniekošanas plānos.

19Tie ietver: i) attiecībā uz stacionāro avotu izplūdēm – iepriekšēju regulējošu prasību vai iepriekšēju pilnvarojumu, vai reģistrāciju, kuras pamatā ir vispārēji saistoši noteikumi, ii) attiecībā uz difūziem avotiem – pasākumus piesārņojošo vielu ieplūdes novēršanai vai kontrolei un iii) pasākumus, ko uzskata par atbilstīgiem, lai atgūtu ūdens pakalpojumu izmaksas.

20Ņemot vērā, ka pilsētu teritorijās ir daudz necaurlaidīgu virsmu, ūdens no lietusgāzēm vai kūstošā sniega nevar iesūkties zemē, tāpēc veidojas ūdens noteces, kas satur visdažādākās piesārņojošās vielas.

21Īpašajā ziņojumā Nr. 2/2015 (53.–55. punkts) Palāta norādīja, ka kopumā trūkst skaitļos izteiktas informācijas par pārplūdēm un to piesārņojuma parametriem. Turklāt Čehijas Republikā, Ungārijā un Rumānijā nav juridiski saistošu noteikumu ne attiecībā uz pārplūžu pieņemamo skaitu vai apjomu, ne atšķaidīšanas pakāpi. Slovākijā šādas prasības ir formulētas, un tās attiecas uz pārplūžu kolektoru lielumu. Tomēr netiek prasīts monitorēt ne pārplūžu apjomu, ne atšķaidīšanas pakāpi.

22Īpašajā ziņojumā Nr. 23/2012 “Vai ar ES struktūrpasākumiem ir veiksmīgi atbalstīta degradētu rūpniecisku un militāru teritoriju atjaunošana?” Palāta norādīja vairākus šķēršļus, kas kavē prioritāšu noteikšanu attiecībā uz teritoriju atjaunošanu (piemēram, nav izveidoti pilnīgi un atbilstoši piesārņoto teritoriju reģistri) (sk. 37. –44. punktu) (http://eca.europa.eu).

23Šajā kontekstā 2012. gadā publicētajā ESAO dokumentā “Water Quality and Agriculture: Meeting the Policy Challenge” [Ūdens kvalitāte un lauksaimniecība: politikas problēmu risināšana] ir norādīts, ka ir vajadzīga augsta līmeņa politiskā apņemšanās, lai risinātu ūdens kvalitātes ilgtspējīgas pārvaldības problēmas lauksaimniecībā.

24Mēslošanas līdzekļos ir arī viena vai vairākas no šīm aktīvajām vielām: slāpeklis, fosfāts un kālija karbonāts.

25Ziņojumi par katru dalībvalsti, kas pievienoti Komisijas ziņojumam Eiropas Parlamentam un Padomei par Ūdens pamatdirektīvas (2000/60/EK) īstenošanu. Upju baseinu apsaimniekošanas plāni, SWD(2012) 379 final, 14.11.2012., Ziņojums par progresu Ūdens pamatdirektīvā paredzēto pasākumu programmu īstenošanā, kas pievienots Komisijas paziņojumam Eiropas Parlamentam un Padomei “Ūdens pamatdirektīva un Plūdu direktīva: veicamās darbības ES ūdens “laba stāvokļa panākšanai un plūdu riska mazināšanai”, SWD(2015) 50 final, 9.3.2015.

26Partnerattiecību nolīgums ir stratēģisks plāns, par kuru Komisija vienojas ar valstu iestādēm un kura ieguldījumu prioritātes aptver Eiropas strukturālos un investīciju fondus.

27Ja ES regulās noteiktie ex ante nosacījumi nav izpildīti, ir jāsagatavo rīcības plāni, lai nodrošinātu to izpildi līdz 2016. gada 31. decembrim.

28Darbības programma tika apstiprināta 2015. gada aprīlī.

29Galīgie termiņi Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas īstenošanai ir šādi: Čehijas Republikai – 31.12.2010., Ungārijai – 31.12.2015., Rumānijai – 31.12.2018. un Slovākijai – 31.12.2015.

30Slodze ir cilvēka ekvivalentos izteikts bioloģiski noārdāmo organisko vielu daudzums aglomerācijā. Viens c. e. atbilst viena iedzīvotāja radīto notekūdeņu piesārņojuma slodzei un nozīmē bioloģiski attīrāmo notekūdeņu daudzumu, kas piecas dienas pēc kārtas bioķīmiski piesaista 60 g skābekļa dienā.

31Sk. īpašo ziņojumu Nr. 2/2015, 21. un 22. punktu.

32Dati, ko dalībvalstis sniedza Komisijai 2010. gadā attiecībā uz 2007./2008. gadu un 2014. gada vidū attiecībā uz 2011./2012. gadu.

33Saskaņā ar Komisijai 2012. gadā sniegtajiem dalībvalstu datiem direktīvā noteiktajām robežvērtībām atbilstošā slodze no aglomerācijām, kur c. e. ir 2000 vai to pārsniedz, ir šāda: i) Nkop: Čehijas Republikā – 83 %, Ungārijā – 33 %, Slovākijā – 60 %, ii) Pkop: Čehijas Republikā – 77 %, Ungārijā – 39 %, Slovākijā – 86 %.

34Saskaņā ar Ungārijas iestāžu sniegto informāciju Komisijai attīrīšanas iekārtās nonākošās slodzes samazinājums bija 73,1 % attiecībā uz Nkop un 74,4 % attiecībā uz Pkop.

35Notekūdeņu apsaimniekošanas nozarei piešķirtais ES ieguldījums četru apmeklēto dalībvalstu darbības programmu budžetā līdz 2014. gada 31. decembrim sasniedza 5,07 miljardus EUR.

36Sk. īpašo ziņojumu Nr. 2/2015, 24.–26. punktu.

37Sk. īpašo ziņojumu Nr. 2/2015, 89.–105. punktu.

38Dažiem parametriem visu četru dalībvalstu tiesību aktos ir noteiktas stingrākas robežvērtības nekā Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā.

39Čehijas Republikā 2011. gadā ar likumu tika ieviests emisijas robežvērtību kopums, kas pamatojās uz labāko pieejamo tehnisko paņēmienu izmantošanu. Tās ir robežvērtības, kas būtu jāņem vērā iestādēm, kuras izsniedz atļaujas, ja tās vēlas noteikt robežvērtības, kas ir stingrākas par tiesību aktos noteikto standartu. Praktiski tas nozīmē, ka šīs ir maksimālās robežvērtības, ko var piemērot iestādes. Lielākā daļa emisijas robežvērtību, kas piemērotas četrām pārbaudītajām notekūdeņu attīrīšanas iekārtām un ir stingrākas par direktīvā paredzētajām un par valsts tiesību aktos noteikto standartu, atbilst šīm maksimālajām robežvērtībām.

40Čehijas Republikā slodze, kas atbilst Pkop noteiktajām robežvērtībām, ir vēl augstāka: 97 %.

41Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 12. augusta Direktīva 2013/39/ES, ar ko groza Direktīvu 2000/60/EK un Direktīvu 2008/105/EK attiecībā uz prioritārajām vielām ūdens resursu politikas jomā (OV L 226, 24.8.2013., 1. lpp.).

42ES līmenī ir Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Ieteikums 2001/331/EK, ar ko nosaka obligātos kritērijus vides pārbaudēm dalībvalstīs (OV L 118, 27.4.2001., 41. lpp.). Tajā ir sniegtas pamatnostādnes attiecībā uz pārbaužu organizēšanu (pārbaužu plānu sagatavošanu) un veikšanu (objektu apmeklējumiem un ziņojumu sniegšanu).

43Šīs iestādes ir: Čehijas Republikā – Čehijas Vides inspekcija (CZIP), Ungārijā – Iekšlietu ministrijas Valsts katastrofu pārvaldības ģenerāldirektorāts (kopš 2014. gada aprīļa), Rumānijā – valsts pārvaldes iestāde “Rumānijas ūdeņi” (ANAR), Slovākijā – Slovākijas Vides inspekcija (SZIP). Notekūdeņu attīrīšanas iekārtu pārbaudes var veikt arī citas iestādes, piemēram, tās, kas sagatavo atļauju. Palātas veiktajā novērtējumā šīs pārbaudes nebija iekļautas.

44Sk. īpašo ziņojumu Nr. 2/2015, 48. un 50. punktu.

45Padomes 2012. gada 11. jūnija secinājumos tika aicināts pārbaudes uzlabot, un Reģionu komiteja savā atzinumā uzsvēra, ka ES mēroga sistēma attiecībā uz valstīs veiktajām pārbaudēm var nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus un konsekventu tiesvedību. Tā arī norādīja, cik svarīgi ir skaidri noteikt Komisijas lomu šajās pārbaudēs.

46Krimināllikumā paredzētās sankcijas (piemēram, cietumsods) šajā ziņojumā nav aplūkotas.

47Piemēram, Ungārijā sods par vienu piesārņojuma kg (konvertējot no HUF pēc 2014. gada 31. decembrī spēkā esošā valūtas maiņas kursa – 315,54) ir 1,11 EUR par Nkop un 7,29 EUR par Pkop. Rumānijā sods par vienu piesārņojuma kg (konvertējot no RON pēc 2014. gada 31. decembrī spēkā esošā valūtas maiņas kursa – 4,4828) ir 1,71 EUR par Nkop un Pkop.

48Čehijas Republikā naudas sods par atļaujas nosacījumu pārkāpšanu var sasniegt 180 278 EUR (konvertējot no CZK pēc 2014. gada 31. decembrī spēkā esošā valūtas maiņas kursa – 27,735). Slovākijā naudas sods par atļaujas nosacījumu pārkāpšanu var būt robežās no 1000 EUR līdz trīskāršai ūdens piesārņojuma gada maksai vai 1 EUR par notekūdeņu m³, kas novadīts ne ilgāk kā gada laikā.

49Līgums par Eiropas Savienības darbību (konsolidētā versija), 191. panta 2. punkts.

50Praktiski tas nozīmē, ka Slovākijā maksas pienākums attiecas tikai uz aptuveni 30 % notekūdeņu novadītāju.

51Čehijas Republikā tiek piemērota maksa arī par novadīto notekūdeņu apjomu, ja tas pārsniedz 100 000 m³/gadā, un šī maksa nav atkarīga no notekūdeņu piesārņojuma līmeņa.

52Šie robežlielumi ir saistīti ar i) piesārņojuma apjomu (kg/gadā) un ii) piesārņojošās vielas koncentrāciju novadītajā ūdenī (mg/l). Robežlielumi ir tādi, ka Čehijas Republikā iekārtām ar jaudu virs 10 000 c. e. nav jāveic maksa par Pkop un Nneorg un Slovākijā iekārtām ar jaudu 2000 c.e. vai lielāku nav jāveic maksa par kopējām suspendētām daļiņām (KSD), bet iekārtām ar jaudu virs 10 000 c. e. nav jāveic maksa par Nkop un Pkop.

53Maksa vienmēr tiek piemērota, ja notekūdeņus novada gruntsūdeņos.

54Čehijas Republikas upes baseina apsaimniekošanas plānos noteikts, ka būtu ieteicams novērtēt maksas sistēmas efektivitāti.

55Eiropas Parlamenta Izpētes dienesta pētījumā “Water legislation, Cost of Non-Europe Report” [Tiesību akti ūdens apsaimniekošanas jomā. Ziņojums par Eiropas integrācijas trūkuma radītajām izmaksām] ir norādīts, ka “šķēršļus ekonomikas instrumentu pietiekamai izmantošanai rada zināšanu trūkums par šādu instrumentu izmantošanu (..)”. Dokuments PE 536.369, publicēts 2015. gada maijā.

56Eiropas Parlamenta Izpētes dienesta pētījumā “Water legislation, Cost of Non-Europe Report” [Tiesību akti ūdens apsaimniekošanas jomā. Ziņojums par Eiropas integrācijas trūkuma radītajām izmaksām] ir norādīts, ka “būtu jāievieš Ūdens pamatdirektīvā paredzētie emisiju kontroles pasākumi, lai uzlabotu rūpniecisko ķīmisko vielu (..) kontroli ūdenī”. Dokuments PE 536.369, publicēts 2015. gada maijā.

57Šī direktīva tostarp attiecas arī uz enerģētikas nozarēm, metālu ražošanu un pārstrādi, minerālu un ķīmisko rūpniecību un atkritumu apsaimniekošanu.

58Ja rūpnieciskā iekārta, uz kuru attiecas Rūpniecisko emisiju direktīva, novada notekūdeņus publiskajā kanalizācijas tīklā, robežvērtības jānosaka atbilstoši atļaujai, kas izsniegta saskaņā ar minēto direktīvu.

59Attiecībā uz pašpārbaudēm netiešas novadīšanas gadījumā sk. īpašo ziņojumu Nr. 2/2015, 60. punktu.

60Saskaņā ar Čehijas Republikas, Rumānijas un Slovākijas tiesību aktiem to kanalizācijas tīklu/komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu apsaimniekotājiem, kuras saņem notekūdeņus, ir pienākums veikt pārbaudes uz vietas.

61Tas atbilst novadītajam daudzumam, kas pārsniedz apstiprināto daudzumu (tilpums reizināts ar koncentrāciju, kas izteikta, piemēram, mg/l).

62Līgumos parasti ir norādīts standarta laikposms (visbiežāk no piecām līdz trīsdesmit dienām), ja nevar precīzi noteikt, cik ilgi tika pārsniegtas emisijas robežvērtības.

63Citi kritēriji: i) gruntsūdeņi, ka satur vairāk nekā 50 mg/l nitrātu vai varētu saturēt vairāk nekā 50 mg/l nitrātu, ja netiks veikti pasākumi, un ii) virszemes saldūdeņi, it īpaši tie, kurus izmanto vai kas ir paredzēti dzeramā ūdens ieguvei, kuri satur vai varētu saturēt vairāk nekā 25 vai 50 mg/l nitrātu, kā noteikts Padomes 1975. gada 16. jūnija Direktīvā 75/440/EEK par dzeramā ūdens ieguvei paredzētā virszemes ūdens kvalitāti dalībvalstīs (OV L 194, 25.7.1975., 26. lpp.).

64Zemes joslas gar ūdensteci, kurām noteikti lauksaimnieciskās darbības ierobežojumi, piemēram, attiecībā uz mēslošanu.

65Sk. galīgo ziņojumu “Recommendations for establishing Action Programmes under Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources” [Ieteikumi rīcības programmu izstrādei saskaņā ar Direktīvu 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti], ko 2011. gada decembrī Komisijai sniedza Konsorcijs (DLO-Alterra Wageningen UR, DLO-Plant research International Wageningen UR, NEIKER Tecnalia, Derio, Spānija, Tehnoloģiju un dzīvības zinātņu institūts (ITP), Varšava, Polija, Zviedrijas Lauksaimniecības un vides inženierzinātņu institūts (JTI), Upsāla). Šie ieteikumi katrai klimatiskajai zonai bija pieejami tikai 2011. gadā – 20 gadus pēc Nitrātu direktīvas apstiprināšanas.

66Šie jautājumi ir šādi: nosacījumi mēslojuma iestrādāšanai zemē ūdensteču tuvumā, zemes apsaimniekošana (ieskaitot augsekas sistēmas) un augu segas minimālā daudzuma uzturēšana lietus periodos. Pēdējie divi nav obligāti.

67Attiecīgie vispārējie lauksaimniecības un vides apstākļi ir šādi: augsnes erozija (ieskaitot minimālo zemes apsaimniekošanu, kurā ņemti vērā konkrētās vietas apstākļi, un minimālo augsnes pārklājuma uzturēšanu) un buferjoslas gar ūdenstecēm. Erozijas standarts ir piemērojams no 2005. gada 1. janvāra (vai 2007. gada 1. janvāra Rumānijas gadījumā), un standarts attiecībā uz buferjoslām ir piemērojams no 2012. gada 1. janvāra visās četrās apmeklētajās dalībvalstīs.

68Rumānijā, pamatojoties uz dažām saimniecībām obligātiem mēslojuma izmantošanas plāniem, Palāta konstatēja, ka ieteiktais mēslošanas līdzekļu daudzums, kas noteikts, izmantojot agroķīmiskos pētījumus, attiecas gan uz slāpekļa, gan arī fosfora saturu.

69Pēdējā vēstule no Čehijas Republikas tika nosūtīta 2014. gada novembrī, un pēdējā vēstule no Slovākijas – 2015. gada februārī. Čehijas Republika jau ir apstiprinājusi spēkā esošā juridiskā pamata grozījumus, ņemot vērā Komisijas piezīmes.

70Mēslošanas līdzekļus var iedalīt divās kategorijās: minerālmēslojums (saukts arī par ķīmisko vai neorganisko mēslojumu) un organiskais mēslojums (piemēram, kūtsmēsli).

71Saskaņā ar Eurostat datiem (par slāpekļa mēslojuma patēriņa izmaiņām lauksaimniecībā) pieaugums bija šāds: 15 % Čehijas Republikā, 7 % Ungārijā, 7 % Rumānijā un 32 % Slovākijā.

72Plānu pamatā esošo ūdens objektu stāvokļa analīze bija jākoriģē 2013. gadā (korekcijas bija jāiekļauj 2015. gada upes baseina apsaimniekošanas plānā), un nākamā koriģēšana ir paredzēta 2019. gadā (tā jāiekļauj 2021. gada plānā).

73Piemēram, tāpēc, ka ir izmantotas dažādas novērtēšanas metodes vai būtiski atšķiras monitoringa staciju skaits.

74Kopš 2009. gada piemērojama Čehijas Republikā, Ungārijā un Slovākijā un kopš 2012. gada – Rumānijā. 2014.–2020. gada plānošanas periodam numerācija ir mainīta uz LNPP–1.

75Rumānijas dati attiecas uz 2008.–2011. gadu.

76Ungārijā tas attiecas uz pārbaudēm, kuras tiek piemērotas lauksaimniekiem, kas nav lopkopji.

77Saimniecības, kuru ganāmpulka vienību skaits pārsniedz 100, pārbauda cita iestāde. Saskaņā ar informāciju, kas ietverta Komisijai 2012. gadā sniegtajā īstenošanas ziņojumā attiecībā uz Nitrātu direktīvu, galvenokārt tiek pārbaudīta uzglabāšanas ietilpība. Palāta nesaņēma nekādu informāciju par to, vai pārbaudes tiek piemērotas lauksaimniekiem, kuriem nav ganāmpulka, un šāda informācija nav ietverta īstenošanas ziņojumā, kas Komisijai tika sniegts 2012. gadā.

78Integrētā augu aizsardzība ir visu pieejamo augu aizsardzības paņēmienu rūpīga izvērtēšana un tai sekojoša atbilstīgu paņēmienu integrēšana. Šiem pasākumiem būtu jānovērš kaitīgo organismu populāciju vairošanās, jāsaglabā augu aizsardzības līdzekļu un citu iedarbības metožu ekonomiska un ekoloģiski pamatota lietošana un jāsamazina vai jāminimizē risks cilvēku veselībai un videi. Integrētā augu aizsardzība uzsver veselīgu kultūraugu audzēšanu ar iespējami mazāku nelabvēlīgo ietekmi uz agroekosistēmām un veicina dabisku kaitīgo organismu ierobežošanas mehānismu izmantošanu.

79Termins “pesticīds” (cita starpā ietverot herbicīdus, fungicīdus un insekticīdus) bieži tiek izmantots kā termina “augu aizsardzības līdzeklis” sinonīms. Tomēr “pesticīds” ir plašāks jēdziens, kas ietver arī ar augiem/kultūrām nesaistītus lietojumus, piemēram, biocīdus.

80Izņemot pārbaudes, kas jāveic saskaņā ar Direktīvas 2009/128/EK 8. pantu, kurā noteikts, ka visu pesticīdu lietošanas iekārtu inspekcija jāveic līdz 2016. gada 26. novembrim.

812014.–2020. gada plānošanas periodam numerācija ir mainīta uz LNPP–10.

82Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV L 347, 20.12.2013., 549. lpp.).

83Revīzija aptvēra šādas ar ūdens kvalitāti saistītas LNPP: LNPP-3 attiecībā uz notekūdeņu dūņu iestrādāšanu lauksaimniecības zemē, LNPP-4 attiecībā uz Nitrātu direktīvas piemērošanu un LNPP-9 attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū.

84Minimālajām prasībām attiecībā uz mēslošanas līdzekļiem cita starpā jāietver saskaņā ar Nitrātu direktīvu ieviestie labas lauksaimniecības prakses kodeksi (sk. 102. punktu) lauku saimniecībām ārpus nitrātjutīgām zonām un prasības attiecībā uz fosfora piesārņojumu.

85Minimālajām prasībām attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem cita starpā jāietver prasības iegūt līdzekļu lietošanas licenci un izpildīt saistības attiecībā uz apmācību, prasības attiecībā uz drošu uzglabāšanu, lietošanas iekārtu pārbaudi un noteikumiem par pesticīdu lietošanu ūdeņu un citu valsts tiesību aktos noteikto jutīgo zonu tuvumā.

86Piemēram, ir novērots, ka tādi rindās stādīti kultūraugi kā kukurūza, saulespuķes un cukurbietes veicina augsnes eroziju.

87Līdzīgu novērojumu Palāta izteica īpašajā ziņojumā Nr. 4/2014 (46. punktā).

88Saskaņā ar Rumānijas Statistikas biroja publicētajiem datiem 54 % lauku saimniecību aizņem mazāk nekā vienu hektāru, un tās veido gandrīz 10 % no lauksaimniecības zemes.

89Komisijas 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV L 316, 2.12.2009., 65. lpp.).

90Visās četrās dalībvalstīs izlases veidošanā izmantotie riska faktori gadu gaitā mainījās, kas liecina par zināmām grūtībām atbilstošu faktoru noteikšanā.

91Komisijas regulā ir paredzēts, ka samazinājums parasti ir 3 % no piešķirtās summas. Dalībvalstis var nolemt samazinājumu nepiemērot vispār, tā likmi samazināt līdz 1 % vai palielināt līdz maksimāli 5 %. Augstākas likmes piemēro atkārtotiem neatbilstības gadījumiem un tādiem neatbilstības gadījumiem, kurus dalībvalstis uzskata par tīšiem.

92Sk. īpašo ziņojumu Nr. 8/2008, 69. punktu.

93Katrai no četrām apmeklētajām dalībvalstīm ir viena lauku attīstības programma.

94Līdzīgu novērojumu Palāta pauda īpašajā ziņojumā Nr. 4/2014 (52. punktā).

95Tā kā lauku attīstības programmu vides novērtējumu projekts tika izstrādāts 2006. gadā, saistībā ar upes baseina apsaimniekošanas plāniem veiktās vides analīzes bija jāpabeidz līdz 2004. gada 22. decembrim (Ūdens pamatdirektīvas 5. pants).

96Komisijas 2006. gada 15. decembra Regula (EK) Nr. 1974/2006, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 368, 23.12.2006., 15. lpp.).

97Rumānijā vietējās pašpārvaldes iestādes parasti nodrošina glabāšanas tvertnes. Šīs iestādes nevarēja pieteikties dotācijām no lauku attīstības programmas.

98Līdzvērtīgam pasākumam 2014.–2020. gada plānošanas periodā visas četras dalībvalstis piešķīra mazāk līdzekļu. Īpaši tas attiecas uz Slovākiju (par 63 % mazāk) un Ungāriju (par 43 % mazāk).

99Saskaņā ar A. Bastrup-Birk un P. Gundersen izstrādāto dokumentu “Water quality improvements from afforestation in an agricultural catchment in Denmark illustrated by the INCA model” [Ūdens kvalitātes uzlabošana, apmežojot lauksaimniecības ūdensguves baseinu Dānijā, ko ilustrē INCA (integrētā slāpekļa ūdensguves baseina) modelis], kas publicēts žurnālā “Hydrology and Earth System Sciences”, 8(4), 764–777, “zemes izmantošanas maiņa no intensīvās lauksaimniecības uz mežu būtiski samazina nitrātu plūsmu gruntsūdeņos un virszemes ūdeņos, galvenokārt tāpēc, ka tiek pārtraukta mēslošanas līdzekļos un kūtsmēslos esošā slāpekļa ienese (..)”. [.].

100Ziņojumi Komisijai attiecībā uz iepriekš noteiktu rādītāju “R6 – platība, kurā notiek veiksmīga zemes apsaimniekošana, veicinot ūdens kvalitātes uzlabošanos”: Čehijas Republika – 844 717 ha (jeb 20 % no kopējās lauksaimniecības zemes platības) un Ungārija – 59 959 ha (jeb 1 % no kopējās lauksaimniecības zemes platības).

101Slovākija ziņoja arī par 348 860 ha, uz kuriem attiecas 226. pasākums “Mežsaimniecības ražošanas potenciāla atjaunošana un preventīvu pasākumu ieviešana”. Tā kā šā pasākuma galvenais mērķis ir atjaunot dabas katastrofās un ugunsgrēkos izpostītus mežus, tā ietekme uz ūdens kvalitāti nav tieša, jo tas nepalielina mežu zemes platību.

102Zālāji var samazināt augsnes eroziju. Arī to augsnes kvalitāte parasti ir labāka nekā aramzemei un ļauj lietus ūdenim labāk un/vai vairāk iesūkties zemē, tādējādi samazinot noteci (kas ietver augsnē vai uz tās esošās barības vielas).

103Mainot kultūraugus, augsnes eroziju vai samazināt vai novērst.

104Padomes 2005. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 277, 21.10.2005., 1. lpp.).

105Komisijas 2011. gada 27. janvāra Regula (ES) Nr. 65/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem (OV L 25, 28.1.2011., 8. lpp.), 11., 12. un 25. pants.

106Pārliecība, ka ieviestās kontroles sistēmas sniedz vajadzīgās garantijas par pakārtoto darījumu likumību un pareizību.

107Sk. īpašo ziņojumu Nr. 23/2014 “Kļūdas lauku attīstības izdevumos: kādi ir to cēloņi un kā tie tiek novērsti”, 59., 62., 64. un 65. punktu (http://eca.europa.eu).

108Rādītājs “5 %” (sk. 155. punktu) nozīmē to, ka katrs lauksaimnieks var tikt pārbaudīts vidēji reizi 20 gados.

109Ārkārtējos gadījumos, kad lauksaimnieki nav izpildījuši nevienu saistību un visa atbalsta summa ir atgūta, viņi varētu nonākt tādā pašā situācijā, kādā atrastos, ja nemaz nebūtu uzņēmušies nekādas saistības.

1102. apsvērums Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvā 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (OV L 143, 30.4.2004., 56. lpp.), ko groza Direktīva 2006/21/EK (OV L 102, 11.4.2006., 15. lpp.) un Direktīva 2009/31/EK (OV L 140, 5.6.2009., 114. lpp.).

111Tas ietver visas darbības, kurām ir būtiska ietekme uz ūdens resursu stāvokli.

112Ūdens pakalpojumu izmaksas ietver vides un resursu izmaksas. Vides izmaksas ir saistītas ar ūdens izmantojumu radīto kaitējumu videi un ekosistēmām, kā arī tiem, kuri izmanto vidi (piemēram, ūdens ekosistēmu ekoloģiskās kvalitātes samazināšanās vai auglīgo augšņu sasāļošanās un degradācija). Resursu izmaksas ir zaudēto iespēju izmaksas, kas rodas citiem izmantojumiem, ja resursi tiek izsmelti tiktāl, kad tie vairs nevar dabiski papildināties vai atjaunoties (piemēram, saistībā ar gruntsūdeņu pārmērīgu ieguvi).

113Ūdens pamatdirektīva un Plūdu direktīva: veicamās darbības ES ūdens “laba stāvokļa panākšanai un plūdu riska mazināšanai, COM(2015) 120 final, 9.3.2015.

Secinājumi un ieteikumi

166

Lai visas četras dalībvalstis panāktu labu virszemes ūdeņu kvalitāti, kas ir Ūdens pamatdirektīvas galvenais mērķis, tām vēl ir daudz darāmā. Tām būs jāpastiprina centieni, lai paātrinātu ūdens kvalitātes uzlabošanu.

Upes baseina apsaimniekošanas plāni kā līdzeklis, lai panāktu labāku ūdens kvalitāti

167

Upes baseina apsaimniekošanas plāna kā integrētās ūdens resursu apsaimniekošanas līdzekļa ieviešana bija viena no 2000. gada Ūdens pamatdirektīvas priekšrocībām, bet praksē plānos tiek konstatētas nepilnības piesārņojuma radītā spiediena un koriģējošo pasākumu noteikšanā.

168

Salīdzinot visu četru dalībvalstu 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānus ar to attiecīgajām 2015. gada korekcijām, ir redzams, ka ūdens objektu ekoloģiskās un ķīmiskās kvalitātes rādītāji nav būtiski uzlabojušies. Tomēr Palāta atzīmē, ka panākumi saistībā ar atsevišķiem stāvokļa elementiem var palikt nepamanīti, jo tiek piemērots nosacījums “ja neatbilst viens, tad neatbilst viss”¹¹⁴. Šis zemais uzlabojumu līmenis bija sagaidāms, ņemot vērā lielo skaitu ūdens objektu, attiecībā uz kuriem noteica atbrīvojumu no prasības līdz 2015. gadam sasniegt labu stāvokli (sk. 26., 27., 45. un 46. punktu).

169

Uzraudzības sistēmu nepilnību dēļ visās četrās dalībvalstīs trūka datu gan par to, kāda veida piesārņojuma dēļ ūdens objektā nav sasniegts labs stāvoklis, gan par dažādu piesārņojuma avotu relatīvo nozīmi. Datu salīdzināmību ietekmēja arī tas, ka visās četrās dalībvalstīs bija vērojamas lielas atšķirības attiecībā uz konkrētu novērtēto fizikālķīmisko piesārņojošo vielu daudzumu. Visaptverošu datu trūkums apgrūtina mērķtiecīgu un izmaksu ziņā lietderīgu pasākumu noteikšanu (sk. 28.–32. punktu).

170

Dalībvalstis neizrādīja lielu vēlēšanos noteikt pasākumus situācijas labošanai, tāpēc upes baseina apsaimniekošanas plānu pievienotā vērtība šajā aspektā ir ierobežota (skatīt 33. līdz 41. punktu), jo

–tie koncentrējas uz pamatpasākumiem, t. i., spēkā esošo tiesību aktu (ES direktīvu) īstenošanu, un

–citi pamatpasākumi un papildpasākumi vai nu neaptver visas ar piesārņojumu saistītās problēmas, neiekļauj novērtējumu par iespējām, ko piedāvā daži instrumenti, vai arī to darbības joma nav skaidra.

171

Turklāt dažādo pasākumu sagaidāmā ietekme labākajā gadījumā ir tikai daļēji norādīta upes baseina apsaimniekošanas plānos. Informācija par pasākumu īstenošanai vajadzīgajiem līdzekļiem, kā arī to iespējamo pieejamību, ir nepilnīga. Koordinācija starp tiem, kuri sagatavo upes baseina apsaimniekošanas plānus, un tiem, kuri apstiprina un piešķir līdzekļus, ne vienmēr ir nodrošināta (sk. 42.–44. punktu).

172

Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm izstrādāja pamatnostādnes par Ūdens pamatdirektīvas piemērošanu. Turklāt tā vairākos paziņojumos sniedza dalībvalstīm konkrētus ieteikumus attiecībā uz 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāniem. Pārkāpuma procedūras attiecībā uz četrām dalībvalstīm par 2009. gada plānos konstatētajiem trūkumiem Komisija neuzsāka. 2014.–2020. gada darbības programmās norādītie pasākumi, kas jāveic, ja netiek ievēroti attiecīgie ex ante nosacījumi, neaptvēra visus minētos trūkumus. Komisija drīzāk paļaujas uz dalībvalstu labo gribu un apņemšanos pastiprināt centienus, pamatojoties uz divpusējo sanāksmju protokolos minētajām prasībām. 2015. gada upes baseina apsaimniekošanas plānu projektos vēl joprojām ir daudz atbrīvojumu no prasības līdz noteiktam termiņam sasniegt labu stāvokli, un daudzi no Palātas un Komisijas konstatētajiem trūkumiem attiecībā uz piemērotu pasākumu noteikšanu joprojām nav novērsti (skatīt 47. līdz 50. punktu).

1. ieteikums

Komisijai:

a)jānodrošina pamatnostādnes attiecībā uz diferencētāku ziņošanu par ūdens kvalitātes jomā gūtajiem panākumiem, kas pašlaik, piemērojot nosacījumu “ja neatbilst viens, tad neatbilst viss”, paliek nepamanīti;

b)jāuzlabo datu salīdzināmība, piemēram, samazinot atšķirības to fizikālķīmisko vielu daudzuma ziņā, kurām tiek novērtēts ekoloģiskais stāvoklis;

c)jāturpina sekot līdzi dalībvalstu panākumiem labas ūdens kvalitātes nodrošināšanā, kas ir Ūdens pamatdirektīvas mērķis.

Dalībvalstīm:

d)jānodrošina labas kvalitātes ūdeņu monitorings, lai iegūtu precīzu informāciju par katra ūdens objekta piesārņojumu un tā izcelsmi, tādējādi ļaujot mērķtiecīgāk novirzīt pasākumus un palielināt koriģējošo pasākumu izmaksu lietderību. Piemēram, attiecībā uz lauksaimniecību tas varētu nozīmēt obligāto un brīvprātīgo pasākumu efektīvu apvienošanu;

e)savos upes baseina apsaimniekošanas plānos jāsniedz i) skaidrs pamatojums attiecībā uz atbrīvojumiem no prasības ievērot Ūdens pamatdirektīvā noteiktos termiņus, ii) informācija par to, kā tiks finansēta pasākumu īstenošana, un iii) informācija par pasākumu sagaidāmo ietekmi;

f)jānodrošina koordinācija starp iestādēm, kas nosaka pasākumus upes baseina apsaimniekošanas plānos, un tām, kas apstiprina finansējamos projektus.

Pasākumu īstenošana, lai samazinātu piesārņojumu, ko rada komunālie un rūpnieciskie notekūdeņi

173

Dalībvalstis guva panākumus, komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu emitētos notekūdeņus atbrīvojot no organiskā un barības vielu piesārņojuma. Tomēr notekūdeņu piesārņojuma samazināšanai pieejamie instrumenti, tādi kā izpildes mehānisms un ūdens piesārņojuma maksa, netika izmantoti tā, lai panāktu vislabāko rezultātu.

Aglomerācijas

174

Attiecībā uz Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas īstenošanas (sk. 53.–65. punktu) pamatpasākumu, kas attiecas uz aglomerāciju radīto piesārņojumu, tika gūti panākumi notekūdeņu savākšanā (t. i., palielinājās to mājsaimniecību skaits, kurām ir pieslēgums kanalizācijas sistēmai un attīrīšanas iekārtai) un pienācīgā attīrīšanā. Tomēr visas četras dalībvalstis atpalika no starpposma vai galīgajiem termiņiem, kas tām bija noteikti direktīvas īstenošanai (sk. arī secinājumus un ieteikumus, kas sniegti īpašajā ziņojumā Nr. 2/2015).

175

2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos trūka informācijas par citiem pamatpasākumiem un papildpasākumiem, kas vajadzīgi attiecībā uz ūdens objektiem, kuros nav sasniegts labs stāvoklis:

–attiecībā uz notekūdeņiem, kas uz attīrīšanas iekārtām vēl netiek novadīti, nebija norādīts, kas tiks darīts ar slodzi (slodze no aglomerācijām, kur c. e. ir 2000 vai to pārsniedz, kura nonāk individuālajās sistēmās, un slodze no aglomerācijām ar c. e. zem 2000) (sk. 58.–60. punktu);

–nebija norādīts, kurās komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtās ir vajadzīgas stingrākas emisijas robežvērtības (izņemot Rumānijas plānu) (sk. 66.–68. punktu);

–nebija aplūkota mikropiesārņotāju problēma. Ne Eiropas Savienībā, ne arī visās četrās dalībvalstīs nav tiesību aktu attiecībā uz emisijas robežvērtībām (sk. 69. un 70. punktu).

176

Attiecībā uz izpildes mehānismu Palāta secina, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtu apsaimniekotāju veicamo efluenta pašpārbaužu sistēma bija kopumā apmierinoša. Taču valsts kontroles iestāžu veikto pārbaužu sistēmā tika konstatētas nepilnības, jo pārbaužu biežums nebija noteikts un dažās dalībvalstīs pārbaudes tika veiktas reti (Slovākijā) vai pārbaužu biežumu nebija iespējams novērtēt (Ungārijā). Turklāt Rumānijā pārbaužu preventīvā ietekme ir ierobežota, jo emisijas robežvērtību pārsniegšanas gadījumā priekšroka tiek dota brīdinājumu izteikšanai, nevis naudas sodam (sk. 71.–78. punktu).

177

Piemērojot principu “piesārņotājs maksā”, ūdens piesārņojuma maksa ir jāveic notekūdeņu novadītājiem – ar dažiem izņēmumiem Čehijas Republikā, Rumānijā un Slovākijā. Maksa nav jāveic par visiem parametriem, kas atspoguļo organisko un barības vielu piesārņojumu, un maksas lielums par katru piesārņojošo vielu (pēc noplūdes, kas izteikta mg/l) visās četrās dalībvalstīs būtiski atšķiras. Čehijas Republikā un Slovākijā maksa var veicināt atļaujās noteikto emisijas robežvērtību ievērošanu attiecībā uz dažiem parametriem (jo to ievērošanas gadījumā maksa netiek piemērota), savukārt Ungārijā un dažkārt Rumānijā maksa var kalpot par stimulu stingrāku robežvērtību noteikšanai tiem parametriem, kam tiek piemērota maksa. Tas, vai maksa patiešām kalpo par stimulu, ir atkarīgs no tās lieluma – nevienā no upes baseina apsaimniekošanas plāniem tās preventīvā ietekme nav novērtēta (sk. 79.–82. punktu).

Rūpnieciskās iekārtas

178

Uz noteiktām rūpniecisko iekārtu kategorijām attiecas Rūpniecisko emisiju direktīva (pamatpasākums). Komisijas pieņemtajos secinājumos par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem katrā nozares veidā ir norādītas emisijas robežvērtības. Līdz 2015. gada beigām bija pieņemti tikai septiņi šādi secinājumi (sk. 85. punktu).

179

2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos trūka citu pamatpasākumu un papildpasākumu attiecībā uz ūdens objektiem, kuri nav sasnieguši labu stāvokli: nebija pasākumu, kas vērsti uz konkrētām piesārņojošām vielām vai konkrētiem notekūdeņu novadītājiem (piemēram, norādot konkrētas vielas un ierobežojumus, kas jāiekļauj novadīšanas atļaujās). Tomēr Ungārija un Slovākija savos upes baseina apsaimniekošanas plānos bija ietvērušas tādus pasākumus kā atļauju izsniegšanas procedūras vai konkrētu atļauju pārskatīšana. Taču dažādu nepilnību un trūkumu dēļ Palāta šo pārskatīšanu neatzina par efektīvu (sk. 87.–92. punktu).

180

Palāta secina, ka (sk. 89.–91. punktu)

–attiecībā uz emisijas robežvērtību noteikšanu kompetentās iestādes ir zināmā mērā atkarīgas no pašu novadītāju sniegtās informācijas. Tas īpaši attiecas uz gadījumiem, kad valsts tiesību aktos minētās robežvērtības ir norādītas tikai kā ieteikums vai nav norādītas vispār;

–to komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu notekūdeņu novadīšanas atļaujās, kas saņem rūpnieciskos notekūdeņus, tikai dažos gadījumos ir norādītas robežvērtības arī citām piesārņojošām vielām, ne tikai organiskajām un barības vielām.

181

Attiecībā uz notekūdeņu netiešu novadīšanu pa publisko kanalizācijas tīklu no iekārtām, uz kurām Rūpniecisko emisiju direktīva neattiecas, valsts kontroles iestādes reti veica pārbaudes saistībā ar izpildes mehānismu. Toties vairākumā gadījumu (85 % no 28 pārbaudītajām attīrīšanas iekārtām) komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu apsaimniekotāji veica pārbaudes uz vietas rūpniecisko iekārtu teritorijās. Tomēr Čehijas Republikā un Slovākijā piemēroto naudas sodu preventīvā ietekme, visticamāk, ir ierobežota. Attiecībā uz tiešo novadītāju pārbaudēm situācija ir līdzīga 176. punktā aprakstītajai (komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu pārbaudes) (sk. 93.–97. punktu).

182

Ūdens piesārņojuma maksa tikai retos gadījumos var kalpot par stimulu atļaujās noteikto emisijas robežvērtību ievērošanai vai stingrāku robežvērtību noteikšanai, jo maksa ir piemērojama tikai ierobežotam skaitam piesārņojošo vielu (organiskajām vielām, barības vielām un dažiem smagajiem metāliem) (sk. 98. punktu).

2. ieteikums

Komisijai:

a)jānovērtē, kā vislabāk noteikt saistošus kritērijus efektīvām pārbaudēm dalībvalstīs saistībā ar tām notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, uz kurām neattiecas Rūpniecisko emisiju direktīva.

Dalībvalstīm:

b)jānorāda, kuriem ūdens objektiem, ņemot vērā to neapmierinošo kvalitāti, ir vajadzīgi pasākumi, kas vērsti pret konkrētiem notekūdeņu novadītājiem. Attiecībā uz komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām tas ietvers tādu emisijas robežvērtību noteikšanu atļaujās, kas ir stingrākas par tiesību aktos noteiktajiem organiskā un barības vielu piesārņojuma parametriem, un robežvērtību noteikšanu prioritārajām un citām ķīmiskām vielām vai mikropiesārņotājiem;

c)jānovērtē un jānodrošina izpildes mehānismu efektivitāte, it īpaši minimālais tvērums un piemēroto sankciju preventīvā ietekme;

d)jānovērtē iespēja ūdens piesārņojuma maksu izmantot kā ekonomikas instrumentu un kā līdzekli, lai principu “piesārņotājs maksā” piemērotu vismaz galvenajām vielām, kas nelabvēlīgi ietekmē ūdens kvalitāti.

Pasākumu īstenošana, lai risinātu lauksaimniecības radītā difūzā piesārņojuma problēmu

183

Kopumā Nitrātu direktīvu dalībvalstis izmantoja labāk, taču nevēlējās pilnībā likt lietā pieejamos instrumentus, tādus kā izpildes mehānismi, LLVS standarti saskaņā ar savstarpējās atbilstības sistēmu, lauku attīstības pasākumi un princips “piesārņotājs maksā”.

184

Attiecībā uz Nitrātu direktīvas īstenošanas galveno pamatpasākumu, kas attiecas uz lauksaimniecības radīto piesārņojumu, Čehijas Republika, Ungārija un Rumānija pakāpeniski pastiprināja prasības, kas jāievēro lauksaimniekiem nitrātjutīgās zonās. Galvenokārt tas bija Komisijas rīcības rezultāts. Slovākija nepietiekami ņēma vērā Komisijas ieteikumus, tāpēc 2012. gadā Komisija pret Slovākiju uzsāka pārkāpuma procedūru (sk. 101.–110. punktu).

185

Tomēr, lai gan trijās dalībvalstīs ir panākti uzlabojumi, prasības iespējams vēl pastiprināt (sk. 111.–115. punktu).

186

Tendenci attiecībā uz eitrofikāciju nevar novērtēt nesalīdzināmu datu kopu dēļ. Palāta atzīmē, ka Nitrātu direktīvā paredzētais ziņojumu sniegšanas periods nesakrīt ar Ūdens pamatdirektīvā noteikto (sk. 113. un 114. punktu).

187

Attiecībā uz citiem pamatpasākumiem un papildpasākumiem (sk. 123.–129. punktu un 135.–137. punktu) Palāta secina, ka

–pasākumi saistībā ar pesticīdu lietošanu ir vai nu neskaidri, vai atsaucas uz rīcības plāniem attiecībā uz pesticīdiem. Tomēr šajos plānos daļēji trūkst skaitļos izteiktu mērķu, īstenošanas termiņu un informācijas par pasākumu īstenošanai vajadzīgajiem līdzekļiem. Līdz 2015. gada vidum Komisija nebija uzsākusi nevienu pārkāpuma procedūru par nepilnībām šajos plānos;

–lauku attīstībā LLVS standartus un minimālās prasības ir iespējams pastiprināt. Komisija regulāri nenovērtē, cik atbilstīgas ir prasības attiecībā uz to spēju efektīvi sasniegt ES ūdens politikas mērķus, un pārbauda tikai, vai šādas prasības ir noteiktas un cik piemērotas tās ir.

–dalībvalstis nav noteikušas ierobežojumus fosforu saturošu mēslošanas līdzekļu iestrādāšanai augsnē (kg/ha);

–dalībvalstis paļaujas galvenokārt uz brīvprātīgi īstenotiem agrovides pasākumiem.

188

Lauku attīstības pasākumu potenciāls netiek pilnībā izmantots, lai risinātu ūdens kvalitātes problēmas (sk. 145.–154. punktu):

–ūdens kvalitātei labvēlīgas agrovides saistības 2007.–2013. gada plānošanas periodā attiecās uz 15 līdz 30 % lauksaimniecības zemes. Tomēr liela daļa no tā attiecas uz saistībām, ko lauksaimnieki uzņēmušies attiecībā uz zālāju uzturēšanu. Uzturēšana ir pozitīva rīcība, taču tās rezultātā ūdens kvalitāte neuzlabojas. Turklāt, tā kā šīs saistības ir spēkā no pieciem līdz septiņiem gadiem, ne vienmēr ir nodrošināta ilgtermiņa ietekme uz ūdens kvalitāti;

–ierobežojumi attiecībā uz slāpekļa mēslojuma daudzumu, ko izmanto uz hektāru zemes, ir tuvu vidējam izmantotajam daudzumam Rumānijā vai pārsniedz šo daudzumu Slovākijā, tāpēc papildu ieguvumi ūdens kvalitātei, visticamāk, ir nelieli.

189

Lauksaimniekiem var piemērot pilnu izpildes mehānismu klāstu: ES regulētās savstarpējās atbilstības pārbaudes un lauku attīstības maksājumu pārbaudes, kā arī valsts pārbaudes, kas paredzētas Nitrātu direktīvā un augu aizsardzības līdzekļu jomā (sk. 116.–122., 130.–132., 138.–144. un 155.–157. punktu). Visām šīm pārbaudēm ir raksturīgi objektīvi ierobežojumi, tādi kā pašu lauksaimnieku sniegtie paziņojumi, kurus uzskata par svarīgiem pierādījumiem. Turklāt:

–savstarpējās atbilstības un lauku attīstības pārbaužu preventīvā ietekme ir ierobežota. Galvenais iemesls ir to struktūra: nelielais tvērums (attiecīgi 1 % un 5 %) un sankcijas (atbalsta samazinājumi), kas ir mazākas par atbilstības izmaksām. Līdzīgas nepilnības ir Nitrātu direktīvā paredzētajām valsts pārbaudēm;

–visas apmeklētās dalībvalstis, izņemot Slovākiju, savos rīcības plānos attiecībā uz pesticīdiem norādīja, ka ir jāpastiprina saistību izpilde šajā jomā. Revīzijas laikā neviena no četrām dalībvalstīm nenorādīja ne jomas, ko jāietver iestāžu veiktajās pārbaudēs, ne arī naudas sodu par visu veidu pārkāpumiem.

190

Turklāt integrētās augu aizsardzības princips kļūs par obligātu savstarpējās atbilstības prasību tikai tādā gadījumā, ja tiks gūti panākumi tādās jomās kā pamatnostādnes, profesionālā kvalifikācija un pārbaudāmu prasību noteikšana (sk. 131. punktu).

191

Principa “piesārņotājs maksā” piemērošana lauksaimniecības radītā difūzā piesārņojuma jomā saskaras ar metodoloģiskām problēmām. Saistību uzlikšanu lauksaimniekiem, nenodrošinot finansiālu kompensāciju (kā tas ir rīcības programmās attiecībā uz nitrātiem), parasti uzskata par vienu no veidiem, kā īstenot principu “piesārņotājs maksā”. Sankciju piemērošana saistību nepildīšanas gadījumā var kompensēt piesārņojuma radītās izmaksas. Tomēr attiecībā uz naudas soda izmantošanu Palāta konstatēja vairākus trūkumus. Cits veids, kā piemērot šo principu, ir vides nodokļu (piemēram, nodokļi, ko uzliek mēslošanas vai augu aizsardzības līdzekļiem) izmantošana, un Čehijas Republika un Slovākija plāno veikt pētījumu par šādu nodokļu izmantošanu. Nevienai no četrām dalībvalstīm Komisija nav pieprasījusi īstenot konkrētus pasākumus, lai nodrošinātu izmaksu atgūšanu, ne arī sniegusi norādījumus par iespējamām izmaksu atgūšanas metodēm (sk. 158.–165. punktu).

3. ieteikums

Komisijai:

a)jāturpina strādāt, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis pēc iespējas labāk izmanto prasības, kas noteiktas rīcības programmās attiecībā uz nitrātiem, un pieņemamā termiņā īsteno rīcības plānus attiecībā uz pesticīdiem;

b)sistemātiski jānovērtē ne tikai tas, vai dalībvalstis ir pieņēmušas LLVS standartus un minimālās prasības, bet arī to atbilstība;

c)jāapsver iespēja ieviest pienākumu noteikt ierobežojumus augsnē iestrādājamo mēslošanas līdzekļu fosfora saturam, kā tas ir attiecībā uz slāpekli;

d)jāsamazina iespēja, ka dalībvalstis atkārtoti ziņo par eitrofikācijas stāvokli, šādā nolūkā saskaņojot Nitrātu direktīvā un Ūdens pamatdirektīvā noteiktās ziņojumu sniegšanas prasības, un jāmudina izmantot 2009. gada vadlīnijas par eitrofikācijas novērtēšanu, lai saskaņā ar abām direktīvām tiktu izmantoti vieni un tie paši novērtēšanas parametri;

e)jāsniedz norādījumi par iespējamām izmaksu atgūšanas metodēm difūzā piesārņojuma jomā.

Dalībvalstīm:

f)jānosaka pietiekami augstas prasības rīcības plānos attiecībā uz nitrātiem un rīcības plānos attiecībā uz pesticīdiem, saskaņā ar LLVS un attiecībā uz agrovides maksājumiem, lai panāktu to, ka mēslošanas līdzekļi un pesticīdi tiek lietoti mazāk un tiek nodrošināta pienācīga aizsardzība pret eroziju;

g)jānovērtē iespēja izmantot ekonomikas instrumentus (piemēram, vides nodokļus) kā stimulu piesārņojuma mazināšanai un līdzekli principa “piesārņotājs maksā” piemērošanai.

Pamatojoties uz pieejamajiem (gan ES, gan valstu) izpildes mehānismiem, Komisijai un dalībvalstīm jāapzina iespējas, kā vienkāršot pārbaužu struktūru un īstenošanu un nodrošināt to efektivitāti.

Šo ziņojumu 2015. gada 9. decembra sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas II apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Henri GRETHEN.

Revīzijas palātas vārdā –

priekšsēdētājs
Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA

114Ūdens objekta galīgo stāvokli nosaka novērtēšanas procesā konstatētais sliktākais elements.

Pielikumi

I pielikums

Donavas upes baseina apgabala karte

© Starptautiskā Donavas upes aizsardzības komisija (ICPDR).

II pielikums

Virszemes ūdens objektu piesārņojums
(2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plāni)

1. To virszemes ūdens objektu īpatsvars, kurus ietekmē dažādi piesārņojuma avoti

Piesārņojuma avoti | Čehijas Republika | Ungārija | Rumānija | Slovākija
Stacionārie avoti | 46 % | 19 % | 8 % | Datu nav
Difūzie avoti | 61 % | 25 % | 32 % | Datu nav

Avots: Informācija, ko, izmantojot WISE, sniedza dalībvalstis.

2. Dažādiem piesārņojuma veidiem pakļauto virszemes ūdens objektu īpatsvars

Piesārņojuma veids | Čehijas Republika | Ungārija | Rumānija | Slovākija
Bagātināšanās ar organiskajām vielām | 31 % | 27 % | 13 % | Datu nav
Bagātināšanās ar barības vielām | 61 % | 45 % | 32 % | Datu nav
Prioritāro vielu vai citu īpašu piesārņojošu vielu radītais piesārņojums | 31 % | 2 % | 4 % | Datu nav

Avots: Informācija, ko, izmantojot WISE, sniedza dalībvalstis.

III pielikums

Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā noteiktās emisijas robežvērtības

Parametri
Koncentrācija
Minimālais samazinājuma īpatsvars²

Otrreizējā attīrīšana

Bioloģiskais skābekļa patēriņš (BSP₅)
25 mg/l
70–90

Ķīmiskais skābekļa patēriņš (ĶSP)
125 mg/l
75

Kopējais suspendēto cietvielu daudzums (KSD)
35 mg/l

60 mg/l
(aglomerācijām ar c. e. no 2000 līdz 10 000)
90

70
(aglomerācijām ar c. e. no 2000 līdz 10 000)

Stingrāka attīrīšana

Kopējais fosfors (Pkop)
2 mg/l
(aglomerācijām ar c. e. no 10 000 līdz 100 000)

1 mg/l
(aglomerācijām ar c. e. virs 100 000)
80

Kopējais slāpeklis¹ (Nkop)
15 mg/l
(aglomerācijām ar c. e. no 10 000 līdz 100 000)

10 mg/l
(aglomerācijām ar c. e. virs 100 000)
70–80

1Kopējais slāpeklis ir pēc Kjeldāla noteiktā kopējā slāpekļa (organiskais un amonjaka slāpeklis: N + NH₃), nitrāta (NO₃) slāpekļa un nitrīta (NO₂) slāpekļa summa.

2Samazinājums attiecībā uz ieplūdes slodzi.

IV pielikums

Ūdens piesārņojuma maksas lielums atkarībā no piesārņojošās vielas (EUR¹/t)

Piesārņojošās vielas | Čehijas Republika | Ungārija | Rumānija | Slovākija
ĶSP | 576,9 | 285,2 | 10,4 | 199,2
BSP₅ | – | – | 10,4 | –
KSD | 72,1 | – | 2,5 | 99,6
Pkop | 2523,9 | 4753,8 | 41,5 | 3319,4
Nkop | – | – | 41,5 | 497,9
Nneorg | 1081,7 | 570,5 | – | –
N-NH4 (amonija slāpeklis) | – | – | 41,5 | 497,9
Hg (dzīvsudrabs) | 721 110,5 | 697 217,5 | 10 384,1 | 497 908,8
Izšķīdināti neorganiskie sāļi | 18,0 | – | – | 16,6
Cd (kadmijs) | 144 222,1 | 139 443,5 | 10 384,1 | 99 581,8
AOX (adsorbējamie organiskie halogēnsavienojumi) | 10 816,7 | – | – | 6638,8
Cr (hroms) | – | 27 888,7 | 2596,0 | –
Ni (niķelis) | – | 27 888,7 | 2596,0 | –
Pb (svins) | – | 27 888,7 | 2596,0 | –
Cu (varš) | – | 13 944,3 | 2596,0 | –
Zn (cinks) | – | – | 124,57 | –
Fenoli | – | – | 41,51 | –
As (arsēns) | – | – | 8074,5 | –
Co (kobalts) | – | – | 124,6 | –
| – | – | un citas² | –

1Summas CZK, HUF un RON tika konvertētas EUR pēc 2014. gada 31. decembrī spēkā esošā valūtas maiņas kursa.

2Rumānijā maksa tiek veikta par šādām piesārņojošo vielu grupām; i) vispārējie ķīmiskie rādītāji (22), ii) īpašie ķīmiskie rādītāji (11), iii) toksiskie un ļoti toksiskie ķīmiskie rādītāji (9) un iv) bakterioloģiskie rādītāji (2). Visas vielas tabulā nav nosauktas.

Avots: valstu tiesību aktu analīze, ko veikusi Eiropas Revīzijas palāta.

V pielikums

Valstu tiesību aktos noteiktās emisijas robežvērtības

Šajā tabulā ir sniegts pārskats par valstu tiesību aktos ietvertajām emisijas robežvērtībām noteiktam skaitam vielu.

(mg/l)

Tieša novadīšana

Čehijas Republika
(norādīts diapazons, jo robežvērtības ir atkarīgas no darbības veida)
Ungārija
(minimālās un maksimālās vērtības)²
Rumānija
Slovākija
(norādīts diapazons, jo robežvērtības ir atkarīgas no darbības veida)

Arsēns un tā savienojumi
0,5–1,5
0,1–1
0,1
0,1–1

Varš un tā savienojumi
0,5–1
0,1–4
0,1
0,5–1

Cinks un tā savienojumi
2–3
0,5–10
0,5
1,5–3

Hroms un tā savienojumi
0,1–1
0,2–2
1
0,5–2

Organiski adsorbējamie halogēni
0,5–5
0,1–7
–
0,1–2

Kadmijs un tā savienojumi
0,2
0,005–0,3
0,2
0,05–0,2

Svins un tā savienojumi
0,5–1
0,05–0,4
0,2
0,2–1,5

Dzīvsudrabs un tā savienojumi
0,01–0,05
0,001–0,08
0,05
0,03–0,1

Niķelis un tā savienojumi
0,5–0,8
0,1–2
0,5
0,5–0,8

Benzo(g, h, i)perilēns¹
PAO robežvērtība: 0,01
0,015–0,03
–
PAO robežvērtība: 0,01

Netieša novadīšana

Čehijas Republika
(ierosinātās robežvērtības)
Ungārija
(pastāvīgās ūdens plūsmas)
Rumānija
Slovākija
(ierosinātās robežvērtības)

Arsēns un tā savienojumi
0,2
0,2
–
0,2

Varš un tā savienojumi
1
2
0,2
1

Cinks un tā savienojumi
2
2
1
2

Hroms un tā savienojumi
0,3
1
1,5
0,8

Kadmijs un tā savienojumi
0,1
0,1
0,3
0,1

Svins un tā savienojumi
0,1
0,2
0,5
0,3

Dzīvsudrabs un tā savienojumi
0,05
0,05
Nav atļauts
0,05

Niķelis un tā savienojumi
0,1
1
1
0,2

1Benzo(g,h,i)perilēns ir policikliskais aromātiskais ogļūdeņradis (PAO).

2Ungārijas tiesību aktos ir noteiktas robežvērtības pēc darbības veida (tehnoloģiskās robežvērtības) un teritoriālās robežvērtības (atkarībā no tā, kāda veida ūdens objekts saņem notekūdeņus). Iestāde, kas izsniedz atļauju, no šīm robežvērtībām var novirzīties, bet tai jāievēro tiesiskajā regulējumā noteiktās minimālās un maksimālās vērtības katrai vielai.

Komisijas atbilde

Kopsavilkums

V

Komisija un dalībvalstis 2015. gadā izstrādāja kopējās īstenošanas stratēģijas (KĪS) vadlīnijas “Ziņošana par to, cik daudz ir sasniegts virzībā uz labu stāvokli otrajā upes baseina apsaimniekošanas plānā (UBAP)”, lai varētu ziņot par daļējiem ūdens kvalitātes uzlabojumiem¹.

VI

Komisija uzskata, ka 2009. gada plāni rada būtisku pievienoto vērtību. Piemēram, pirmo reizi ir sniegts pārskats par visu būtisko slodzi un ietekmi baseinā (tostarp starptautiskā līmenī Donavas starptautiskajā plānā), tostarp ir noteikti piesārņojuma veidi un avoti.

Tomēr Komisija piekrīt, ka pasākumi nav pietiekami vērienīgi, jo pirmajā plānā uzmanība galvenokārt bija pievērsta pamatpasākumiem.

VII

Kopš paša sākuma 2005. gadā svarīgi ES tiesību akti par ES ūdeņu aizsardzību pret lauksaimniecības radīto piesārņojumu, piemēram, Nitrātu direktīva (ND) vai Pesticīdu regula, ir bijuši savstarpējās atbilstības daļa. Attiecībā uz fosforu un pesticīdiem dažās dalībvalstīs tiem piemēro likumā noteiktās pārvaldības prasības (LNPP), kas paredzētas pašlaik īstenojamos ES tiesību aktos. Dažās dalībvalstīs rīcības plānos saistībā ar Nitrātu direktīvu ir ietvertas prasības attiecībā uz fosforu, un šī direktīva ir savstarpējās atbilstības daļa.

X

Kopš 2001. gada saskaņā ar kopējās īstenošanas stratēģiju (KĪS) ir sagatavots plašs īstenošanas atbalsts, kas ir Komisijas un dalībvalstu vadīts process. Saistībā ar KĪS pēdējos gados Komisija un dalībvalstis ir strādājušas diezgan intensīvi attiecībā uz izmaksu atgūšanu.

Ir vadlīnijas par to, kā aprēķināt vides un resursu izmaksas. Nesenie mēģinājumi papildināt šīs vadlīnijas saskaņā ar KĪS bija nesekmīgi, jo dalībvalstīm un Komisijai bija atšķirīgi viedokļi. Pašlaik tiek apspriesta KĪS darba programma 2016.–2018. gadam, un tajā varētu tikt paredzēts papildu darbs ar šo jautājumu.

Ievads

13, otrais ievilkums

Lai atrisinātu šos dažādos ar vidi un klimatu saistītos jautājumus, var īstenot agrovides pasākumu. Ūdens kvalitāte ir tikai viens no šiem jautājumiem.

Viena no šim pasākumam raksturīgām pazīmēm ir cieša saikne starp dažādām darbībām un rīcību, kas paredzēta, lai panāktu vides ieguvumus. Tas nozīmē, ka darbība, kas primāri ir vērsta uz bioloģisko daudzveidību, var sniegt ieguvumus arī citiem dabas resursiem, piemēram, augsnei un ūdenim, taču tas notiek netiešākā veidā.

Šī pasākuma divējādība bieži ataino tādus pasākumus, kas ir vērsti uz primāriem (un sekundāriem) mērķiem, kuri ir saistīti ar galvenajām vides vajadzībām un jautājumiem, kas noteikti SVID analīzē. Tāpēc šāda tieša un netieša ietekme ir jāņem vērā, spriežot par agrovides pasākumam piešķirtā kopējā budžeta ietekmi uz ūdens politikas mērķiem.

15

Kopš 2005. gada ar savstarpējo atbilstību kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) regulējumā ir ietvertas svarīgas tiesiskās normas cita starpā attiecībā uz vides aizsardzību, tostarp ūdens kvalitāti. Papildus savstarpējai atbilstībai ir citi vienlīdz svarīgi KLP instrumenti, lai veicinātu klimatam un videi, tostarp ūdens kvalitātei, labvēlīgu ilgtspējīgu lauksaimniecību, piemēram, tiešo maksājumu obligātā “zaļā” komponenta mehānisms, ko piemēro 2014.–2020. gada finanšu periodā, vai lauksaimniecību konsultatīvā sistēma, kuras obligātajā darbības jomā ir Ūdens pamatdirektīva (ŪPD) un Pesticīdu ilgtspējīgas lietošanas direktīva, un agrovides maksājumi.

Revīzijas tvērums un pieeja

20

Tā kā liels skaits ūdenstilpņu nav labā stāvoklī hidromorfoloģiskās ietekmes dēļ, tikai ar pasākumiem piesārņojuma mazināšanai nepietiek, lai sasniegtu labu stāvokli.

Apsvērumi

23

Komisija piekrīt, ka pieeja “ja neatbilst viens, tad neatbilst viss” varētu maskēt ūdens kvalitātes daļējus uzlabojumus.

Pieeja “ja neatbilst viens, tad neatbilst viss” ir Ūdens pamatdirektīvas integrētās pieejas ūdens apsaimniekošanai izpausme, kurā tiek izvērtēta visa slodze un ietekme uz ūdens resursiem. Mērķis ir nodrošināt, lai ūdens kvalitāte tiktu klasificēta kā laba tikai tad, kad tā tiešām ir laba, nevis tad, kad tikai noteikts skaits kvalitātes elementu/parametru ir labi. Piemēram, ja ūdenstilpnē nopietna problēma ir viena konkrēta piesārņotāja radītais piesārņojums, visu pārējo piesārņotāju likvidēšana būs virzība uz labu stāvokli (iespējams, pat ievērojama virzība), taču ūdens nebūs tīrs, kamēr netiks atrisināta šī konkrētā piesārņotāja izraisītā problēma.

Komisija un dalībvalstis 2015. gadā izstrādāja KĪS vadlīnijas “Ziņošana par to, cik daudz ir sasniegts virzībā uz labu stāvokli otrajā UBAP”, lai varētu ziņot par daļējiem ūdens kvalitātes uzlabojumiem².

27

Komisija uzskata, ka ne vienmēr var tieši salīdzināt stāvokļa novērtējumu upes baseina apsaimniekošanas plānos laikposmā no 2009. līdz 2015. gadam.

Ūdens stāvokļa novērtēšanas regulējumam, ko izmantoja 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos, daudzos gadījumos bija būtiski ierobežojumi. Piemēram, laikā, kad tika publiskoti pirmie plāni, nebija izstrādātas metodes visiem bioloģiskajiem kvalitātes elementiem (piemēram, Ungārijā, Rumānijā un Slovākijā). Tika arī konstatētas nepilnības uzraudzībā (piemēram, Čehijā). Sīkāka informācija par nepilnībām ir pieejama Komisijas Ūdens pamatdirektīvas īstenošanas ziņojumos. Tāpēc pret šīs analīzes rezultātiem ir jāizturas uzmanīgi.

29

Komisija uzskata, ka atšķirīgs skaits vielu, kuru ekoloģiskais stāvoklis ir novērtēts, principā ne vienmēr liecina par sliktu īstenošanu. Klasifikācijā ir jāizmanto vielas tikai tad, ja tās ir svarīgas, piemēram, ja tās rada risku, ka konkrētā baseina stāvoklis nebūs labs. Tādu vielu skaits, kas rada risku, ir lielā mērā atkarīgs no pastāvošās slodzes. Tāpēc atšķirīgais vielu skaits var būt pietiekami pamatots.

Tomēr Komisija uzskata, ka dažu dalībvalstu izmantoto vielu skaits bija pārāk mazs tāpēc, ka svarīgās vielas nebija pienācīgi noteiktas un uzraudzītas. Ja direktīva būtu īstenota pareizi, svarīgās vielas būtu ņemtas vērā un klasifikācija būtu pareiza. Šo jautājumu Komisija minēja īstenošanas ziņojumā, un tas ir apspriests ar attiecīgajām dalībvalstīm. Komisija sagaida, ka otro upes baseina apsaimniekošanas plānu pamatā būs uzlabots riska novērtējums un uzraudzība.

36, trešais ievilkums

Komisija vāc pierādījumus no visas ES par pasākumiem, kurus izmanto dalībvalstu līmenī, lai ierobežotu pārplūdes (atbilstoši Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas – KNAD – IA pielikuma prasībām), to efektivitāti un praktisko piemērošanu: tiek veikts pētījums par šiem jautājumiem. Pamatojoties uz pētījuma iznākumu, Komisija apsvērs iespējas sistemātiskā veidā ES līmenī novērst pārplūžu radīto piesārņojumu.

41, otrais ievilkums

Komisija piekrīt Revīzijas palātas viedoklim un uzskata, ka UBAP ir konkrētāk jānosaka pasākumi erozijas samazināšanai un piesārņojuma novēršanai neatkarīgi no tā, vai tie ir saistīti ar labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem (LLVA) vai nav.

41, trešais ievilkums

Komisijai piekrīt, ka pasākumiem pesticīdu radītā ūdens piesārņojuma novēršanai saskaņā ar 11. panta 3. punkta h) apakšpunktu ir jābūt konkrētiem un tie ir jāiekļauj ŪPD pasākumu programmās. Tā uzsver, ka Direktīva 2009/128/EK par pesticīdu ilgtspējīgu lietošanu sniedz dalībvalstīm plašu rīcības brīvību, izstrādājot rīcības plānus.

44

Komisija zina par koordinācijas problēmām, ko Revīzijas palāta ir novērojusi dalībvalstīs. Koordinācija starp iestādēm, kas gatavo un īsteno darbības programmas un lauku attīstības programmas, un iestādēm, kas atbild par upes baseina apsaimniekošanas plānu pasākumu noteikšanu, ir dalībvalstu kompetencē. Dalībvalstu pienākums ir izveidot partnerības ar kompetentajām iestādēm, partneriem un attiecīgajiem pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem, gatavojot un īstenojot darbības programmas un lauku attīstības programmas.

Dažos gadījumos lēmumu par finanšu piešķīrumu 2007.–2013. gada plānošanas periodam pieņēma pirms tika apstiprināti upes baseina apsaimniekošanas plāni 2009. gadam. Šīs koordinācijas problēmas ir novērstas, gatavojot darbības programmas 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Turklāt ex ante nosacījumi ir paredzēti, lai pielāgotu ieguldījumus upes baseina apsaimniekošanas plāniem.

Komisija arī vēlas norādīt, ka dažās dalībvalstīs, kur veica revīziju, ieguldījumus notekūdeņu apsaimniekošanas infrastruktūrā veic arī no valsts finansējuma avotiem un ES finansējums atbilstības nodrošināšanai nav ne paredzēts, ne noteikts.

Komisija ir atklājusi nepilnības, kas saistītas ar atbilstošu izmaksu atgūšanas noteikumu paredzēšanu. Novēršot šis nepilnības, varētu gūt regulārus ieņēmumus no lietotājiem/piesārņotājiem, kurus varētu izmantot, lai atbalstītu pasākumus un tādējādi palielinātu finansējumu, kas nav ES finansējums.

48

Pēc divpusējām sanāksmēm 2013. un 2014. gadā, ņemot vērā to, ka 2015. gadā tiks pieņemts otrais upes baseina apsaimniekošanas plāns, katrai dalībvalstij tika sagatavots rīcības punktu saraksts, lai panāktu uzlabojumus. Ieteikumos, kas izklāstīti katrai dalībvalstij 2015. gada martā publiskotajā īstenošanas ziņojumā, ir ietverti šie apstiprinātie rīcības punkti.

(Komisijas dienestu darba dokuments SWD(2015) 50 final, skatīt pilnu atsauci 26. zemsvītras piezīmē).

49

Gadījumos, kad attiecīgais Eiropas Reģionālās attīstības fonda un/vai Kohēzijas fonda (ERAF/KF) ex ante nosacījums nebija izpildīts programmas pieņemšanas brīdī, dalībvalstis ir sagatavojušas rīcības plānus, lai to izpildītu līdz 2016. gada beigām. Rīcības plāns ir darbības programmas neatņemama daļa, tāpēc ir nodrošināta tā līgumiskā izpildāmība. Komisija uzrauga rīcības plānu izpildi un var pārtraukt līdzekļu piešķiršanu, ja ex ante nosacījums nebūs izpildīts pēc 2016. gada. Tomēr rīcība attiecas tikai uz ex ante nosacījuma izpildi saskaņā ar regulu, un to nevar izmantot kā rīku, lai nodrošinātu atbilstību visiem ES tiesību aktiem.

Rīcības pēcpārbaude pēc divpusējām sanāksmēm ir atsevišķs process, un ne visu šo rīcību var ņemt vērā darbības programmās.

Kopīga atbilde par 56. un 57. punktu

Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas vajadzībām Komisija nevāc datus par kopējo piesārņojumu, bet gan tikai par “cilvēka ekvivalentu” (c. e.) aglomerācijās, kurās c. e. ir 2000 vai lielāks. Komisija norāda, ka 3. tabulā minētā īpatsvara pamatā ir kopējais iedzīvotāju skaits. Komisija uzskata, ka tas neliecina par konkrētās dalībvalsts aglomerāciju, kurās c. e. ir 2000 vai lielāks, atbilstību tiesību aktiem.

58

Komisija norāda, ka kategorijas, ko Revīzijas palāta ir analizējusi 58. punktā, ne vienmēr ir saistītas ar Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā paredzētajiem atbilstības pienākumiem.

58, otrais ievilkums

Saistībā ar atbilstību atsevišķu sistēmu, piemēram, septisko tvertņu, izmantošana saskaņā ar Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā paredzētajiem pienākumiem nodrošināja, ka tiek panākta tāda paša līmeņa vides aizsardzība.

58, trešais ievilkums

Saskaņā ar Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvu uz aglomerācijām, kurās c. e. nepārsniedz 2000, attiecas tikai ierobežoti pienākumi, piemēram, nav pienākuma vākt savus notekūdeņus.

63

Komisija norāda, ka tā izmanto īpašu metodiku, lai novērtētu dalībvalstu atbilstību tiesību aktiem³, kuras pamatā ir aglomerācijas, nevis kopējais atbilstības slodzes īpatsvars. Lai varētu labāk atainot uzlabojumus un sniegt reālistiskāku ieskatu situācijā dalībvalstīs, Komisija astotajā Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas īstenošanas ziņojumā ievieš jēdzienu “atbilstības neizpilde”.

64

Saskaņā ar pievienošanās līgumu tikai maza daļa Ungārijas tika uzskatīta par jutīgu zonu. Turklāt pēc Rumānijas pievienošanās Ungārija saskaņā ar Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas 9. pantā sniegto iespēju apņēmās līdz 2018. gada 31. decembrim visā savā teritorijā sasniegt mērķi par 75 % samazināt barības vielu piesārņojumu (attiecīgi N un P).

65

Čehijai, Slovākijai un Ungārijai Komisija jau ir nosūtījusi brīdinājuma vēstules, lai izmeklētu iespējamos neatbilstības Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvai gadījumus un noteiktu starpposma termiņus (Slovākijai un Ungārijai). Turklāt Komisija pašlaik gatavo līdzīgu brīdinājuma vēstuli, lai izmeklētu Rumānijas atbilstību un noteiktu starpposma termiņus.

Attiecībā uz finansiālo ilgtspēju Komisija vērš uzmanību uz tās attiecīgajām atbildēm par Revīzijas palātas 2015. gada 28. janvāra Īpašo ziņojumu Nr. 2/2015 par Donavas upes baseinu.

69

Komisija uzskata, ka risinājumi cauruļvada galā nav izmaksu ziņā efektīvākais veids, kā atrisināt mikropiesārņotāju problēmu. Ir jāapsver pasākumi piesārņojuma samazināšanai pie avota.

Īstenošanas laikā īpaša uzmanība ir jāpievērš problēmas apmēra atbilstošai novērtēšanai (izmantojot labu spiediena un ietekmes analīzi un labus uzraudzības tīklus) un pēc tam ir jānovērtē, kuri pasākumi (to kombinācijas) ir piemērotākie mērķu sasniegšanai.

71

Komisija pilnībā piekrīt, ka ir svarīgi nodrošināt atbilstību un izmantot atbilstošas sistēmas, lai to pārbaudītu. Šis novērojums attiecas uz visu piesārņojuma radīto slodzi, ko Revīzijas palāta ir minējusi savā ziņojumā. Komisija arī atzīst saikni starp atbilstības pārbaudēm un piemērojamo sodu, lai atturētu no atklātās neatbilstības. Komisijas mērķis ir 2016. gadā nākt klajā ar vispārēju iniciatīvu par vides atbilstības nodrošināšanu visā ES.

84

Uz rūpniecisko iekārtu netieši novadītajiem notekūdeņiem būtu jāattiecina iepriekšējais regulējums un/vai kompetentās iestādes īpaša atļauja. Ir jāveic iepriekšēja apstrāde, lai sasniegtu mērķus, kas ir noteikti Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas IC pielikumā.

90

Skatīt Komisijas atbildi par 84. punktu.

105

Attiecībā uz Ungāriju Komisija norāda, ka noteikumi par kūtsmēslu glabāšanu jau bija ieviesti, kad Komisija pieņēma zināšanai pārejas periodus, kas bija piešķirti lauksaimniekiem glabāšanas tvertņu būvniecībai saskaņā ar jauno rīcības programmu (RP) un jaunajām pret nitrātiem jutīgajām zonām (NJZ), kas stājās spēkā attiecīgi 2012. un 2013. gadā.

108

Kaut arī P ierobežojumi var palīdzēt sasniegt Nitrātu direktīvas mērķus, jānorāda, ka saskaņā ar pašu Nitrātu direktīvu dalībvalstīm nav jāuzrāda P lietošanas standarti. Tomēr saskaņā ar ŪPD dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, lai kontrolētu difūzos piesārņojuma avotus un samazinātu lauksaimniecības fosfātus, lai varētu sasniegt labu stāvokli. To var izdarīt vai nu ar nitrātu rīcības programmu, vai citu mehānismu.

109

Komisija uzsver, ka Čehijas RP atbilstība tiek vērtēta pašreizējā pilotprocedūrā. Turklāt Čehijas RP veica grozījumus 2014. gadā, un saistībā ar pilotprocedūru tiek apspriesta ne tikai rīcības programmas 2012. gada versija, bet arī grozījumi.

115

Komisija norāda, ka skaitļi attiecas nevis tikai uz eitropiskiem ūdeņiem, bet gan uz eitropiskiem, gan hipertrofiskiem ūdeņiem.

Novērtējot eitrofikāciju, ir svarīgi ņemt vērā upes baseina pieeju. Piemēram, augstam nitrātu līmenim var nebūt būtiskas ietekmes uz upēm, taču tas var izraisīt piekrastes zonu eitrofikāciju lejup pa straumi, kā tas ir Donavas gadījumā Melnajā jūrā.

117

Komisija uzsver, ka savstarpējā atbilstība nav mehānisms Eiropas vides tiesību aktu īstenošanai. Savstarpējā atbilstība sasaista kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) maksājumus ar konkrētu noteikumu ievērošanu, savukārt, ja šie noteikumi tiek pārkāpti, KLP maksājumi tiek samazināti. Principā savstarpējās atbilstības vajadzībām būtu jāizmanto pašreizējās kontroles sistēmas. Tomēr tai ir arī jānodrošina minimāls kontroles līmenis, ja nozares tiesību aktos paredzētā kontroles sistēma nav pietiekami efektīva. Piemērot sankcijas var tikai šo maksājumu saņēmējiem, savukārt nozares tiesību akti un to īstenošanas mehānismi attiecas uz visiem lauksaimniekiem neatkarīgi ko KLP.

119

Saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 96. panta 1. punktu “dalībvalstis var izmantot savas pašreizējās administrācijas un kontroles sistēmas, lai nodrošinātu atbilstību savstarpējās atbilstības noteikumiem”. Pēc būtības dalībvalstīm ir jāorganizē savstarpējās atbilstības kontroles.

123

Direktīva sniedz dalībvalstīm plašu rīcības brīvību, izstrādājot valsts rīcības plānus.

124, otrais ievilkums

Komisija norāda, ka direktīvā nav noteikts, ka valsts rīcības plānos ir jāiekļauj tik sīka informācija.

130

Komisija piekrīt, ka Direktīvas 2009/128/EK III pielikumā paredzētie integrētās augu aizsardzības vispārīgie principi nav skaidrs tiesiskais pamats iespējamo pārkāpumu noteikšanai. Izņēmumi ir gan pienākums veikt uzskaiti, gan prasība spēt pamatot pesticīdu lietošanu, izmantojot uzraudzību vai attiecīgas tehniskās konsultācijas. Direktīvā nav skaidri noteikti nekādi citi elementi, jo ir jāņem vērā subsidiaritātes princips un dažādi lauksaimniecības un klimata apstākļi.

131

Komisija nepiekrīt novērojumam, ka nav noteiktas nekādas ES kvantitatīvās prasības attiecībā uz pārbaužu darbības jomu, izņemot Direktīvas 2009/128/EK 8. pantu, kurā noteikts, ka visas pesticīdu lietošanas iekārtas būs jāpārbauda līdz 2016. gada 26. novembrim.

134

Minimālo prasību pamatā ir valsts noteikumi, kas ir stingrāki nekā ES noteikumi. Tāpēc šo valsts noteikumu saturs ir atkarīgs no katras dalībvalsts pieņemtā lēmuma. Šīs minimālās prasības ir daļa pamatprasību attiecībā uz konkrētiem lauku attīstības pasākumiem. Līdz 2015. gada 1. janvārim tās bija iekļautas arī savstarpējās atbilstības darbības jomā, taču, lai vienkāršotu un izlīdzinātu noteikumus lauksaimniekiem, tās izņēma no savstarpējās atbilstības darbības jomas pēdējā KLP reformā. Tomēr tās vēl aizvien ir daļa Lauku attīstības fonda pamatprasību un ir attiecīgi jāpārbauda.

136

Skatīt Komisijas atbildi par 134. punktu.

Otrais ievilkums: Ungārijas LAP 2007.–2013. gadam ir noteiktas un sīki aprakstītas minimālās prasības attiecībā uz mēslošanas līdzekļiem (barības vielām) un augu aizsardzības produktu lietošanu.

137

Apstiprinot lauku attīstības programmas, Komisija pārbauda, vai ir izpildīti attiecīgie ex ante nosacījumi. Kritērijs par ex ante nosacījuma par minimālajām prasībām mēslošanas līdzekļiem un augu aizsardzības produktiem izpildi paredz, ka šīs prasības ir jānosaka programmās.

Konkrētas prasības un to atbilstība, kā arī LLVS standarti, kas attiecas uz konkrētajām saistībām, tiek papildus novērtēti, analizējot pasākumu saturu un darbību veidus, kuros šie divi elementi ir daļa attiecīgo pamatprasību.

Minimālajās prasībās mēslošanas līdzekļiem un pesticīdiem ir jāiekļauj vismaz Regulas 808/2014 I pielikuma 8. punkta 9. apakšpunkta noteikums.

138

Skatīt Komisijas atbildes par 117. un 119. punktu.

Kopīga atbilde par 139. un 140. punktu

Lai gan tiesību aktos patiešām ir noteikts minimālais kontroles līmenis 1 %, iespējamība, ka konkrēti lauksaimnieki tiek pakļauti savstarpējās atbilstības pārbaudēm, varētu būt lielāka par 1 %, jo ir spēkā vairāki citi faktori:

—izmantotā paraugu ņemšanas metode;

—nozares tiesību aktos ir noteikts cits kontroles līmenis (piemēram, 3 % attiecībā uz dzīvnieku ID);

—ja konkrētas rīcības vai standarta neatbilstība ir vērā ņemama, palielina pārbaužu uz vietas skaitu;

—kompetentajai iestādei ir jāziņo un jāuzrauga citu avotu (piemēram, nozares kontroles pasākumos) atklātie neatbilstības gadījumi;

—lauksaimniekiem, kuru gadījumā ir atklāts pārkāpums, ir jāpiešķir īpašs svērums riska novērtējumā.

141, otrais ievilkums

Skatīt Komisijas atbildi par 134. punktu.

142

Lai gan ikgadējo savstarpējās atbilstības kampaņu tiešām nevar pielāgot visām prasībām, saskaņā ar savstarpējo pārbaudi ir jāveic arī citu avotu konstatējumu pēcpārbaude (piemēram, savstarpējā ziņošana). Turklāt tiesību aktos ir noteikts, ka katru atbalsta saņēmēju, kas atlasīts pārbaudei uz vietas, pārbauda tad, kad var pārbaudīt lielāko daļu prasību un standartu, saistībā ar ko atbalsta saņēmējs tika atlasīts⁴. Turklāt parasti pārbaudes uz vietas veic vienā apmeklējumā, un tās ietver tādu prasību un standartu pārbaudi, ko var pārbaudīt apmeklējuma laikā⁵ atkarībā no dabas cikla.

143

Reģistru kontrole ir izstrādāta vairākiem standartiem un paredz, ka viens no obligātajiem kontroles elementiem ir jāiekļauj savstarpējās atbilstības pārbaudē uz vietas. Tomēr tie ir jāpapildina ar citiem pārbaudes punktiem, piemēram, tvertņu stāvoklis, rēķini un apmeklējumi uz vietas, kas paredzēti nozares tiesību aktos.

144

Administratīvo sodu par savstarpējās atbilstības pārkāpumiem piemēro visiem atbalsta saņēmēja KLP maksājumiem, tos samazinot par noteiktu likmi. Šādu sodu piemēro pēc tam, kad ir novērtēts pārkāpumu smagums, apmērs un nemainīgums, un tas var sasniegt 100 % pat nākamajā gadā⁶, kas nodrošina atturošu iedarbību.

Patiešām, 86. zemsvītras piezīmē ir norādīts, ka 5 % nav maksimālā samazinājuma likme.

146

Dalībvalstis var plānot arī 30. pantā paredzētos maksājumus, lai kompensētu ŪPD paredzētos obligātos pasākumus. Šie pasākumi vēl nav ieplānoti četrās valstīs.

147

Dalībvalstīm ir pienākums iekļaut savās 2014.–2020. gada programmās SVID analīzi, kurā ietverta šo dalībvalstu vides stāvokļa analīze. Šādā analīzē iekļauj informāciju par vides aktīviem, piemēram, ūdeņiem, un to stāvokli. SVID analīzē noteiktās problēmas ir jārisina, veicot attiecīgus lauku attīstības pasākumus vai izmantojot citus instrumentus. Turklāt ir jāveic arī programmu stratēģiskais vides novērtējums (SVN), kas ir ex ante novērtēšanas ziņojuma daļa.

Skatīt arī Komisijas atbildi par 44. punktu.

153

Dalībvalstis lemj, vai jaunajā plānošanas periodā tās vēlas turpināt iepriekšējā plānošanas periodā iesāktās agrovides darbības, kuras varētu ietekmēt dažādi faktori, piemēram, darbību panākumi un efektivitāte, to ieguldījums politikas mērķu sasniegšanā, atbilstība jaunā plānošanas perioda struktūrai, tostarp prioritātēm un mērķiem, kā arī jaunā plānošanas perioda SVID analīzē noteiktās vides vajadzības.

154, otrais ievilkums

Pamatshēma, kas īstenota saskaņā ar Slovākijas lauku attīstības programmu 2007.–2013. gadam, ierobežo mēslošanas līdzekļu lietošanu. Turklāt shēmā ir iekļauts aizliegums lietot minerālmēslojumu zālājos, tostarp ierobežojums lietot pesticīdus, kas arī ietekmē ūdens kvalitāti.

Pesticīdu un minerālmēslojuma lietošana ir aizliegta Rumānijā, izņemot organiskos mēslošanas līdzekļus konkrētos apstākļos. Šajā gadījumā par mēslošanas līdzekļu lietošanas samazināšanu netiek maksāts nekāds ES atbalsts, taču nosacījums ir paredzēts, lai novērstu lauksaimniecības sistēmu turpmāku intensifikāciju teritorijās, uz kurām attiecas saistības, kas, iespējams, varētu negatīvi ietekmēt ūdens kvalitāti (skatīt 16. punktu).

157

Agrovides pasākuma atbalsts ir paredzēts, lai kompensētu papildu izmaksas un negūtos ienākumus atbalsta saņēmēju brīvprātīgi uzņemto saistību dēļ. Vajadzības gadījumā to var attiecināt arī uz darījumu izmaksām. Šis atbalsts neļauj izmantot stimulējošus elementus un neparedz tūlītējus ekonomiskus ieguvumus atbalsta saņēmējiem (lai gan šādi ieguvumi ir iespējami ilgākā termiņā).

Tomēr šāda kompensācija kopā ar ilgtermiņa ieguvumiem lauksaimniecībā, ko rada saistību izpilde (piemēram, uzlabota augsnes kvalitāte), ir uzskatāma par pamudinājumu lauksaimniekiem ņemt vērā pasākumu.

160

KLP ir veidota saskaņā ar principa “piesārņotājs maksā” īstenošanu, izpildot obligātās savstarpējās atbilstības prasības un brīvprātīgi kompensējot ar sabiedrisko preču un pakalpojumu sniegšanu saistītās izmaksas papildus tam, ko nodrošina šīs prasības, piemēram, veicot agrovides maksājumus.

161

Komisija uzskata, ka pēc tam, kad ir izmantota savstarpējā atbilstība, dalībvalstis var izvēlēties instrumentus principa “piesārņotājs maksā” īstenošanai.

Kopīga atbilde par 163.–165. un 191. punktu

Komisija nepiekrīt, ka saistībā ar Ūdens pamatdirektīvas īstenošanu tā līdz šim nav izdevusi nekādas vadlīnijas. Kopš 2001. gada saskaņā ar kopējo īstenošanas stratēģiju (KĪS) ir sagatavots plašs īstenošanas atbalsts, kas ir Komisijas un dalībvalstu vadīts process. Saistībā ar KĪS pēdējos gados Komisija un dalībvalstis ir strādājušas diezgan intensīvi attiecībā uz izmaksu atgūšanu. Pastāv vadlīnijas par to, kā aprēķināt vides un resursu izmaksas⁷. Nesenie mēģinājumi papildināt šīs vadlīnijas saskaņā ar KĪS bija nesekmīgi, jo dalībvalstīm un Komisijai bija atšķirīgi viedokļi. Pašlaik tiek apspriesta KĪS darba programma 2016.–2018. gadam, un tajā varētu tikt paredzēts papildu darbs ar šo jautājumu.

164

Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) ex ante nosacījumi attiecas uz ūdens cenas noteikšanu un ir piemērojami tikai ieguldījumiem ūdens izmantošanas efektivitātes uzlabošanā, un tāpēc rīcības plāni gadījumos, kad nebija izpildīti ex ante nosacījumi, bija vērsti uz to, lai nodrošinātu, ka lauksaimnieki maksā par patērētā ūdens daudzumu. Laikā, kad tika novērtēti ex ante nosacījumi, Komisija arī paziņoja dalībvalstīm par to, ka ir jāatgūst difūzā piesārņojuma radītās izmaksas, taču, tā kā uz to neattiecās ELFLA, rīcības plānos nebija īpašu prasību attiecībā uz šo.

Secinājumi un ieteikumi

168

Komisija un dalībvalstis izstrādā rādītājus, lai parādītu, kāda ir virzība uz labu stāvokli. Paredzams, ka rādītāji tiks apstiprināti līdz 2015. gada beigām.

Ne vienmēr var tieši salīdzināt stāvokļa novērtējumu upes baseina apsaimniekošanas plānos laikposmā no 2009. līdz 2015. gadam. Ūdens stāvokļa novērtēšanas regulējumam, ko izmantoja 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos, daudzos gadījumos bija būtiski ierobežojumi. Piemēram, laikā, kad tika publiskoti pirmie plāni, nebija izstrādātas metodes visiem bioloģiskajiem kvalitātes elementiem (piemēram, Ungārijā, Rumānijā un Slovākijā). Tika arī konstatētas nepilnības uzraudzībā (piemēram, Čehijā). Sīkāka informācija par nepilnībām ir pieejama Komisijas Ūdens pamatdirektīvas īstenošanas ziņojumos.

169

Komisija uzskata, ka atšķirīgs skaits vielu, kuru ekoloģiskais stāvoklis ir novērtēts, principā ne vienmēr liecina par sliktu īstenošanu. Klasifikācijā ir jāizmanto vielas tikai tad, ja tās ir svarīgas, piemēram, ja tās rada risku, ka konkrētā baseina stāvoklis nebūs labs. Tādu vielu skaits, kas rada risku, ir lielā mērā atkarīgs no pastāvošās slodzes. Tāpēc atšķirīgais vielu skaits var būt pietiekami pamatots.

Tomēr Komisija uzskata, ka dažu dalībvalstu izmantoto vielu skaits bija pārāk mazs tāpēc, ka svarīgās vielas nebija pienācīgi noteiktas un pietiekami uzraudzītas. Ja direktīva būtu īstenota pareizi, svarīgās vielas būtu ņemtas vērā un klasifikācija būtu pareiza. Šo jautājumu Komisija minēja īstenošanas ziņojumā, un tas ir apspriests ar attiecīgajām dalībvalstīm. Komisija sagaida, ka otro upes baseina apsaimniekošanas plānu pamatā būs uzlabots riska novērtējums un uzraudzība.

170

Komisija uzskata, ka 2009. gada plāni rada būtisku pievienoto vērtību. Piemēram, pirmo reizi ir sniegts pārskats par visu attiecīgo slodzi un ietekmi baseinā (tostarp starptautiskā līmenī Donavas starptautiskajā plānā), tostarp piesārņojuma veidiem un avotiem. Tas ir ļoti svarīgi un rada augstu pievienoto vērtību, lai gan pārskats nav pilnā mērā pabeigts.

Tomēr Komisija piekrīt, ka pasākumi nav pietiekami vērienīgi, jo pirmajā plānā uzmanība galvenokārt bija pievērsta pamatpasākumiem.

Papildus prasībai īstenot pamatpasākumus ir arī jābūt skaidram, kādi papildu un sīkāki pasākumi ir jāīsteno un kā tas ir jādara.

171

Komisijai ir zināms, ka dažos gadījumos informācija par līdzekļu pieejamību 2009. gada upes baseina apsaimniekošanas plānos bija nepilnīga. Komisija arī zina par saskaņošanas problēmām, ko Revīzijas palāta ir novērojusi dalībvalstīs. Saskaņošana starp iestādēm, kas gatavo un īsteno darbības programmas un lauku attīstības programmas, un iestādēm, kas atbild par upes baseina apsaimniekošanas plānu pasākumu noteikšanu, ir dalībvalstu kompetencē. Dalībvalstu pienākums ir izveidot partnerības ar kompetentajām iestādēm, partneriem un attiecīgajiem pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem, gatavojot un īstenojot darbības programmas un lauku attīstības programmas.

Dažos gadījumos lēmumu par finanšu piešķīrumu 2007.–2013. gada plānošanas periodam pieņēma pirms tika apstiprināti upes baseina apsaimniekošanas plāni 2009. gadam. Šīs koordinācijas problēmas ir novērstas, gatavojot darbības programmas 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Turklāt ex ante nosacījumi ir paredzēti, lai pielāgotu ieguldījumus upes baseina apsaimniekošanas plāniem.

Visbeidzot, Komisija arī vēlas norādīt, ka dažās dalībvalstīs, kur veica revīziju, ieguldījumus notekūdeņu apsaimniekošanas infrastruktūrā veic arī no valsts finansējuma avotiem un ES finansējums atbilstības nodrošināšanai nav ne paredzēts, ne noteikts.

172

Komisija turpinās uzraudzīt dalībvalstu centienus un sasniegumus. Taču, ņemot vērā lielo skaitu upes baseina apgabalu, ūdenstilpnes, attiecībā uz kurā Komisijai ir jānovērtē upes baseina apsaimniekošanas plāni un pasākumu programmas, iepriekš bija neizbēgama izvēļu izdarīšana, un tā būs vajadzīga arī turpmāk.

Izmantotā pieeja palīdz veicināt dalībvalstu iestāžu atbilstību un izmanto oficiālo pārkāpuma procedūru tikai tādos gadījumos, kad no tās nevar izvairīties/ kad apstākļi ir atbilstoši šīs pēdējās iespējas izmantošanai.

Ne tikai Komisijai ir jāpārbauda dalībvalstu iestāžu atbilstība; šajā saistībā ļoti liela nozīme ir arī valsts tiesu iestādēm.

Gadījumos, kad attiecīgais ERAF/KF ex ante nosacījums nebija izpildīts programmas pieņemšanas brīdī, dalībvalstis ir sagatavojušas rīcības plānus, lai to izpildītu līdz 2016. gada beigām. Rīcības plāns ir darbības programmas neatņemama daļa, tāpēc ir nodrošināta tā līgumiskā izpildāmība. Komisija uzrauga rīcības plānu izpildi un var pārtraukt līdzekļu piešķiršanu, ja ex ante nosacījums nebūs izpildīts pēc 2016. gada. Tomēr rīcība attiecas tikai uz ex ante nosacījuma izpildi saskaņā ar regulu, un to nevar izmantot kā rīku, lai nodrošinātu atbilstību visiem ES tiesību aktiem.

1. ieteikums, a)

Komisija piekrīt ieteikumam.

Kopā ar dalībvalstīm tā izstrādā rādītājus, lai parādītu, kāda ir virzība uz labu stāvokli. Paredzams, ka rādītāji tiks apstiprināti līdz 2015. gada beigām. Revīzijas palātas novērojumi par ziņošanu arī tiks iekļauti plašā pārskatu par vidi atbilstības pārbaudē, ko veic Komisija un kas tiks pabeigts 2017. gadā.

1. ieteikums, b)

Komisija piekrīt šim ieteikumam. Tā turpinās mudināt dalībvalstis uzlabot spiediena un ietekmes novērtējumu un uzraudzības tīklus, lai noteiktu vielas, kas rada risku upes baseina līmenī.

Vienlaikus Komisija vēlas norādīt, ka tai ir ļoti ierobežoti līdzekļi, lai pierādītu, ka upes baseina apsaimniekošanas plānos nav iekļautas svarīgas vielas.

1. ieteikums, c)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un pašlaik gatavo visaptverošu novērtējumu par otrajiem upes baseina apsaimniekošanas plāniem, par kuriem dalībvalstis ziņos līdz 2016. gada martam.

1. ieteikums, d)

Komisija atbalsta šos ieteikumus dalībvalstīm.

174

Čehijai, Slovākijai un Ungārijai Komisija jau ir nosūtījusi brīdinājuma vēstules, lai izmeklētu neatbilstības Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvai gadījumus un noteiktu starpposma termiņus (Slovākijai un Ungārijai). Turklāt Komisija pašlaik gatavo līdzīgu brīdinājuma vēstuli, lai izmeklētu Rumānijas atbilstību un noteiktu starpposma termiņus.

Skatīt arī Komisijas atbildes par Īpašo ziņojumu Nr. 2/2015.

180, otrais ievilkums

Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā nav noteikta informācija, kas jāiekļauj atļaujās, piemēram, piesārņotāja ierobežojumi, bet gan tikai izklāstīti galvenie mērķi, kas jāsasniedz, iepriekš apstrādājot komunālos notekūdeņus, pirms to novadīšanas pilsētas kanalizācijas sistēmās.

181

Komisija pilnībā piekrīt, ka ir svarīgi nodrošināt atbilstību un izmantot piemērotas sistēmas, lai to pārbaudītu. Šis novērojums attiecas uz visu piesārņojuma radīto slodzi, ko Revīzijas palāta ir minējusi savā ziņojumā. Komisija arī atzīst saikni starp atbilstības pārbaudēm un piemērojamo sodu, lai atturētu no atklātās neatbilstības. Komisijas mērķis ir 2016. gadā nākt klajā ar vispārīgu iniciatīvu par vides atbilstības nodrošināšanu visā ES.

2. ieteikums, a)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un izstrādā politikas iniciatīvu, lai uzlabotu atbilstības nodrošināšanu dalībvalstīs, vienlaikus ņemot vērā samērīguma un subsidiaritātes principu.

2. ieteikums, b)

Komisija atbalsta šos ieteikumus dalībvalstīm.

186

Komisija jau strādā, lai pilnveidotu uzraudzību un ziņošanu saskaņā ar Nitrātu direktīvu un Ūdens pamatdirektīvu.

187, otrais ievilkums

Kopš 2015. gada 1. janvāra minimālās prasības vairs nav savstarpējās atbilstības darbības jomā, jo jās izņēma pēdējā KLP reformā vienkāršošanas nolūkā. Tās vēl aizvien ir daļa Lauku attīstības fonda pamatprasību un ir attiecīgi jāpārbauda. Dalībvalstīm ir jāīsteno ES LLVS standarti, nosakot savus valsts LLVS standartus. Šajos valsts LLVS standartos ir jāņem vērā valsts, reģionālās un vietējās vajadzības. Attiecīgi dažādās dalībvalstīs LLVS var atšķirties. Komisija vērtē LLVS standartu atbilstību KLP regulējumam. Ja LLVS standarta nav vai ir skaidrs, ka tas neatbilst KLP noteiktajai definīcijai, to klasificē kā “neesošu” un attiecībā uz šo nepilnību veic pienācīgu pēcpārbaudi kopā ar dalībvalstīm.

188, pirmais ievilkums

Dažādas agrovides pasākuma saistības var palīdzēt mazināt bažas par ūdens kvalitāti vairāk vai mazāk tiešā un aktīvā veidā. Saistību izstrādes un atlases pamatā ir jābūt tās teritorijas īpašajām vajadzībām, uz kuru attiecas programma.

Lauku attīstības programmās (LAP) ir daudz citu pasākumu, ko var izmantot, lai sasniegtu ūdens resursu jomas mērķus – 30. pants, neproduktīvi ieguldījumi u. c.

Pienākums veikt šī pasākuma saistības laikposmā no pieciem līdz septiņiem gadiem ir paredzēts, lai sasniegtu šo saistību mērķus. Saistības var veikt arī turpmāk, ja to var pamatot ar nepieciešamību aizsargāt vai vēl vairāk uzlabot ūdens kvalitāti.

188, otrais ievilkums

Agrovides saistības ir jānosaka līmenī, kas ir augstāks nekā obligātās prasības. Ar tām arī nedrīkst kompensēt tādu prakses līmeni, kas atbilst normālai praksei. Lai gan nitrātu daudzuma samazināšana tikai nedaudz zem normālā līmeņa varētu neradīt būtiskus vides ieguvumus, nevar pieņemt, ka tā nerada ieguvumus, kas pārsniedz obligāto prasību un normālas prakses līmeni.

Lemjot par to, kuru līmeni izvēlēties, dalībvalstīm būtu jāņem vērā tas, cik liels barības vielu samazinājums lauksaimniecības nozarē ir vajadzīgs, lai nodrošinātu, ka visos ūdeņos var sasniegt tādus apstākļus saistībā ar barības vielām, kas atbilst ŪPD noteiktajam labajam stāvoklim.

189, pirmais ievilkums

Komisija norāda, ka administratīvās sankcijas var sasniegt 100 % atbalsta saņēmēja KLP maksājuma pat nākamajos divos kalendārajos gados.

191

ES ūdens politika ir īstenota daļēji ar ES fondu atbalstu un daļēji bez tā (īstenojot principu “piesārņotājs maksā”. Nefinansētajām juridiskajām prasībām ir ļoti liela nozīme kopējā pasākumu kopumā, kas nepieciešams, lai novērstu lauksaimniecības ietekmi uz ūdeni.

3. ieteikums, a)

Komisija piekrīt šim ieteikumam.

3. ieteikums, b)

Komisija nepiekrīt šim ieteikumam.

Attiecībā uz minimālajām prasībām Komisija veic minimālo prasību novērtējumu, ņemot vērā to, vai tās ir noteiktas un atbilst pasākumiem, kuru pamatprasību daļa tās ir. Ņemot vērā atšķirīgās situācijas, kurās ir noteiktas šīs prasības, Komisija paļaujas uz dalībvalstu spriedumu par to atbilstību.

Komisija uzsvērs, ka dalībvalstīm ir jānosaka minimālo prasību parametri tādā līmenī, kas nodrošina to situāciju atainojumu, un jāpilda noteikumi, saskaņā ar kuriem ir jānosaka šīs prasības.

Attiecībā uz LLVS standartiem Komisija novērtē, vai šie standarti pastāv un kāda ir to atbilstība. Komisija uzskata, ka šāda pieeja ir saskaņā ar KLP tiesisko regulējumu.

3. ieteikums, c)

Komisija piekrīt šim ieteikumam.

Dalībvalstīm ir pienākumi saistībā ar fosfora lietošanu, ja tas ir vajadzīgs, lai sasniegtu ŪPD mērķus. Tām savā pasākumu programmā ir jāiekļauj pasākumi difūzo piesārņojuma avotu kontrolei, lai varētu panākt labu stāvokli. Ja lauksaimniecības fosfāta avoti ir atzīti par būtiskiem, dalībvalstīm ir jāveic fosfāta kontroles pasākumi. Šī ir viena no jomām, ko Komisija pārbaudīs, novērtējot otros UBAP.

3. ieteikums, d)

Komisija piekrīt šim ieteikumam un norāda, ka tā strādā, lai pilnveidotu uzraudzību un ziņošanu saskaņā ar Nitrātu direktīvu un Ūdens pamatdirektīvu.

3. ieteikums, e)

Komisija piekrīt ieteikumam un uzskata to par izpildītu, jo KĪS procesā ir izstrādātas vadlīnijas par izmaksu atgūšanu. Nesenie mēģinājumi papildināt šīs vadlīnijas saskaņā ar KĪS bija nesekmīgi, jo dalībvalstīm bija atšķirīgi viedokļi. Turpmāko darbu ar šo jautājumu var iekļaut KĪS darba programmā 2016.–2018. gadam, kas tiek apspriesta. Jānorāda, ka dalībvalstis var izvēlēties vides un resursu izmaksu aprēķināšanas metodi.

3. ieteikums, f)

Komisija atbalsta šos ieteikumus dalībvalstīm.

1“Rādītāji ziņošanai par to, cik daudz ir sasniegts virzībā uz labu stāvokli”. Ūdens pamatdirektīvas kopējās īstenošanas stratēģija. Pieņēma “ūdens direktori” 2015. gada 25. novembrī.

2“Rādītāji ziņošanai par to, cik daudz ir sasniegts virzībā uz labu stāvokli”. Ūdens pamatdirektīvas kopējās īstenošanas stratēģija. Pieņēma “ūdens direktori” 2015. gada 25. novembrī.

3Aptaujās par Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvu sniegtās informācijas izvērtējums. Vispārīga metodika un darba posmi. Izstrādājusi UBA 2012. gada martā, pārskatīts 2014. gada oktobrī.

4Regulas (ES) Nr. 809/2014 71. panta 1. punkts

5Regulas (ES) Nr. 809/2014 71. panta 3. punkts

6Regulas (ES) Nr. 809/2014 75. pants

7“Vides un resursu izmaksu novērtējums Ūdens pamatdirektīvā”. Informācijas lapa, ko sagatavojusi dokumentu izstrādes grupa ECO2. Ūdens pamatdirektīvas kopējās īstenošanas stratēģija. 2004. gada jūnijs (apstiprināja “ūdens direktori” 2004. gada 3. decembrī).

QJ-AB-15-023-LV-E    ISSN 1977-5717

Ūdens piesārņojumam Donavas baseinā ir dažādi avoti, tādi kā mājsaimniecības, rūpnieciskās iekārtas un lauksaimniecība.
Saskaņā ar 2000. gada Ūdens pamatdirektīvu dalībvalstis pieņem upes baseina apsaimniekošanas plānus, kuros jāiekļauj pasākumi šāda piesārņojuma apkarošanai. Palāta pārbaudīja, vai 2009. gada plānos paredzēto un dalībvalstu īstenoto pasākumu rezultātā ūdens kvalitāte ir uzlabojusies.