EUROPEISKA REVISIONSRÄTTEN

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tfn. +352 4398-1

E-post: eca-info@eca.europa.eu

Internet: http://eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

YouTube: EUAuditorsECA

En stor mängd övrig information om Europeiska unionen är tillgänglig på internet via Europa-servern (http://europa.eu).

Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå, 2016

Print | ISBN 978-92-872-3888-7 | ISSN 1831-0990 | doi:10.2865/271644 | QJ-AB-15-025-SV-C
PDF | ISBN 978-92-872-3911-2 | ISSN 1977-5830 | doi:10.2865/989699 | QJ-AB-15-025-SV-N
EPUB | ISBN 978-92-872-3862-7 | ISSN 1977-5830 | doi:10.2865/950830 | QJ-AB-15-025-SV-E

© Europeiska unionen, 2016

Kopiering tillåten med angivande av källan.

För all användning eller återgivning av kartan på s. 22 måste tillstånd begäras direkt från upphovsrättsinnehavaren.

HUR HITTAR MAN EU:s PUBLIKATIONER?

Gratispublikationer

•Ett enskilt exemplar
genom EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

•Flera exemplar/affischer/kartor
hos Europeiska unionens representationer (http://ec.europa.eu/represent_sv.htm),
hos delegationer i länder utanför EU (http://eeas.europa.eu/delegations/index_sv.htm),
genom att kontakta nätverket Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_sv.htm)
eller ringa 00 800 6 7 8 9 10 11 (gratis inom hela EU) (*).

(*)Varken informationen eller samtalen kostar i regel något (men vissa operatörer, telefonkiosker och hotell kan ta betalt för samtalen).

Avgiftsbelagda publikationer

•Genom EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

SV | 2015 | nr 25

Särskild rapport

EU:s stöd till infrastruktur
på landsbygden har
potential att ge mycket mer
valuta för pengarna

(i enlighet med artikel 287.4 andra stycket i EUF-fördraget)

Granskningsteam

I våra särskilda rapporter redovisar vi resultatet av våra effektivitets- och regelefterlevnadsrevisioner av särskilda budgetområden eller förvaltningsteman. Vi väljer ut och utformar granskningsuppgifterna så att de ska få största möjliga effekt och bedömer riskerna när det gäller resultat eller regelefterlevnad, storleken på de aktuella inkomsterna eller utgifterna, framtida utveckling och politiskt intresse och allmänintresse.

Denna effektivitetsrevision utfördes av revisionsavdelning I – under ledning av revisionsrättens ledamot Augustyn Kubik – som är specialiserad på utgiftsområdena bevarande och förvaltning av naturresurser. Revisionen leddes av ledamoten Nikolaos Milionis, som fick stöd av Ioulia Papatheodorou (kanslichef), Kristian Sniter, (attaché), Michael Bain (enhetschef), Diana Voinea, (granskningsledare) och Lorenzo Pirelli (biträdande granskningsledare). Granskningsteamet utgjordes av Ramona Bortnowschi, Malgorzata Frydel, Athanasios Koustoulidis, Maria Eulàlia Reverté i Casas och Michael Spang. Hannah Critoph, Jeremy Gardner, Paulina Pruszko, Agata Sylwestrzak, Fiona Urquhart och Adrian Williams gav språkligt stöd. Terje Teppan-Niesen var sekreterare.

Från vänster till höger: J. Gardner, M. Frydel, K. Sniter, H. Critoph, M. Bain, N. Milionis, M. E. Reverté i Casas, D. Voinea, I. Papatheodorou och L. Pirelli.

Innehåll

Ordförklaringar

Sammanfattning

Inledning

Betydelsen av investeringar i infrastruktur på landsbygden i Europeiska unionen

Landsbygdsutvecklingsstöd till investeringar i infrastruktur

Revisionens inriktning och omfattning samt revisionsmetod

Iakttagelser

Del I – Otillräcklig motivering till att EU:s landsbygdsutvecklingsmedel användes och bristfällig samordning med andra medel

Medlemsstaterna gav inte alltid en tydlig motivering till behovet av EU:s landsbygdsutvecklingsmedel

Risken för dödviktseffekt minskades inte på ett ändamålsenligt sätt även om vi fann några exempel på god praxis

Bristfälliga avgränsningar och otillräckliga mekanismer för att garantera komplementaritet gjorde att samordningen ofta blev mindre ändamålsenlig

Kommissionen inriktade sig på att förbättra samordningen under programperioden 2014–2020 för att åtgärda tidigare brister

Del II – Begränsad valuta för pengarna i genomförandet av de granskade åtgärderna

Urvalsförfarandena ledde inte alltid till att finansieringen riktades till de kostnadseffektivaste projekten

Kontrollerna av kostnadernas rimlighet och förfarandena för offentlig upphandling begränsade inte risken för alltför stora projektkostnader på ett ändamålsenligt sätt

Hållbarhetskrav tog ingen hänsyn till investeringarnas livslängd

Stora förseningar i den administrativa processen påverkade åtgärdernas effektivitet och ändamålsenlighet

Kommissionen började systematiskt följa upp brister och medlemsstaternas åtgärdsplaner för dem sent under programperioden

Del III – Övervaknings- och utvärderingssystemet gav inte tillräcklig information om projektresultat

De granskade projekten levererade den fysiska output som förväntades men tillförlitlig information om projektresultaten fanns ofta inte tillgänglig

Kommissionen har uppmanat medlemsstaterna att förbättra sin övervakning och utvärdering men en del brister kommer troligen att kvarstå under programperioden 2014–2020

Slutsatser och rekommendationer

Bilaga I | — | EU-medel till infrastrukturåtgärderna 125, 321, 322 och 323 – planerade och använda under programperioden 2007–2013
Bilaga II | — | Översikt över granskade projekt

Kommissionens svar

Ordförklaringar

Avgränsning: Skiljelinjer mellan Ejflu-medel och andra medel utifrån geografiska områden, typer av projekt som får stöd eller typer av stödmottagare. Syftet med avgränsningen är att undvika att medlen överlappar varandra.

CMEF (gemensam övervaknings- och utvärderingsram): En EU-övergripande övervaknings- och utvärderingsram för landsbygdsutveckling under programperioden 2007–2013.

CMES (gemensamt övervaknings- och utvärderingssystem): Ett EU-övergripande övervaknings- och utvärderingssystem för landsbygdsutveckling under programperioden 2014–2020.

Delad förvaltning: Metod för att genomföra EU-budgeten där genomförandeuppgifterna delegeras till medlemsstaterna¹ samtidigt som kommissionen fortfarande har det slutliga ansvaret.

Dödviktseffekt: En situation där en subventionerad verksamhet eller ett subventionerat projekt skulle ha genomförts helt eller delvis också utan bidragsstödet.

Ejflu: Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling.

Europeiska struktur- och investeringsfonder (ESI-fonder): En ny term för fem EU-fonder som ger stöd inom sammanhållningspolitiken under programperioden 2014–2020. De fem fonderna är Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), Europeiska socialfonden (ESF), Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF).

Förvaltningsmyndighet: Den lokala, regionala eller nationella myndighet som har utsetts av medlemsstaten att lämna in ett landsbygdsprogram till kommissionen och sedan förvalta och genomföra det.

Infrastruktur på landsbygden: De fysiska tillgångar som bidrar med stöd till landsbygdsområden, t.ex. vägar, broar, vattenförsörjnings- och avloppssystem, avfallshanteringsanläggningar, elnät och telekommunikationer, men även offentliga inrättningar som skolor, förskolor, idrottsanläggningar och offentliga samlingsplatser som brukar benämnas social och kulturell infrastruktur.

Insats: Ett projekt, ett kontrakt eller någon annan insats som finansieras inom en åtgärd.

Komplementaritet: En avsiktlig motvikt eller synergi mellan två eller flera fonder när de tillämpas på ett särskilt område eller åtgärdsfält för att behov ska kunna tillgodoses bättre än om bara en enda fond tillämpades och för att likviditetsgap ska undvikas.

Landsbygdsprogram: Ett planeringsdokument som en medlemsstat utarbetar och kommissionen godkänner för att planera och övervaka genomförandet av EU:s landsbygdsutvecklingspolitik regionalt eller nationellt.

Leadermodellen: En metod för att uppnå målen med EU:s landsbygdsutvecklingspolitik som innebär att man har ett underifrånperspektiv i stället för att använda en traditionell toppstyrd metod. Leader är den franska akronymen för ”kopplingar mellan landsbygdsutvecklingsåtgärder”.

(Offentlig) intervention: En insats, t.ex. en åtgärd, ett program eller ett projekt som genomförs eller finansieras av en offentlig myndighet.

Offentlig upphandling: Anbudsförfarande som offentliga organ ska följa när de köper in varor, bygg- och anläggningsarbeten och tjänster ovanför ett bestämt tröskelvärde. Syftet är att de ska få in det ekonomiskt fördelaktigaste anbudet genom att skapa tillräcklig konkurrens mellan leverantörer och tilldela kontrakt på ett rättvist, öppet och likvärdigt och icke-diskriminerande sätt i enlighet med direktiven 2004/18/EG² och 2004/17/EG³.

Output: Något som produceras med de resurser som anslagits till en intervention.

Programperiod: En flerårig ram för planering och genomförande av EU:s politik, t.ex. landsbygdsutvecklingspolitiken. Vår revision gäller främst perioden 2007–2013. Den nuvarande landsbygdsutvecklingsperioden löper från 2014 till 2020.

Referenspriser: Priser på utrustning, maskiner, byggnadsmaterial eller byggkostnader, arbetskostnader med mera mot vilka medlemsstaternas myndigheter utvärderar de projektkostnader som anges i bidragsansökningarna.

Resultat: De direkta effekter eller förändringar som uppstår genom interventionen.

Åtgärd: En stödordning för att genomföra en politik. En åtgärd fastställer regler, som stöd- och urvalskriterier, för de projekt som kan finansieras.

1 Artikel 59 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 (EUT L 298, 26.10.2012, s. 1).

2 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (EUT L 134, 30.4.2004, s. 114).

3 Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (försörjningsdirektivet) (EUT L 134, 30.4.2004, s. 1).

Sammanfattning

I

Under programperioden 2007–2013 fördelade medlemsstaterna 13 miljarder euro i EU-medel till investeringar i infrastruktur på landsbygden via fyra åtgärder i landsbygdsprogrammen. EU-medlen kompletteras med nationella medel, vilket ger en total budget för åtgärderna på nära 19 miljarder euro. Medlen fördelades till privata och offentliga stödmottagare för att den ekonomiska tillväxten skulle öka, landsbygdsområdena skulle bli attraktivare och deras sammanlänkning med större infrastrukturer skulle förbättras. De finansierade projekten gällde i huvudsak landsvägar, vattenförvaltningssystem och social och kulturell infrastruktur.

II

Vid våra effektivitetsrevisioner bedömer vi om principerna för sund ekonomisk förvaltning (sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet) har tillämpats och försöker hitta exempel på god praxis när det handlar om att uppnå största möjliga nytta med de EU-medel som står till buds. Vid just denna revision granskade vi om kommissionen och medlemsstaterna hade fått valuta för pengarna med de åtgärder för infrastruktur på landsbygden som de beslutade att finansiera. Vi gjorde granskningsbesök hos kommissionen och i fem medlemsstater som valdes ut utifrån stoleken på de belopp som anslagits till infrastruktur på landsbygden.

III

Enskilda granskade projekt levererade visserligen förväntad fysisk output och gav i vissa fall ett tydligt positivt bidrag till landsbygdsområdena, men vi konstaterade att medlemsstaterna och kommissionen, som delade på förvaltningen, endast fick begränsad valuta för pengarna eftersom stödet inte systematiskt fördelades till de kostnadseffektivaste projekten som arbetade för de mål som fastställts i landsbygdsprogrammen och eftersom det inte fanns tillräckligt med information som visade om åtgärderna hade varit framgångsrika eller inte.

Detta berodde på följande omständigheter:

—Medlemsstaterna gav inte alltid en tydlig motivering till varför de behövde EU:s landsbygdsutvecklingsmedel. En ändamålsenlig samordning med andra EU-medel eller nationella, regionala eller lokala medel försvårades ofta av bristfälliga avgränsningar och otillräckliga mekanismer för att garantera komplementaritet. Risken för dödviktseffekt minskades inte på ett effektivt sätt även om vi fann exempel på god praxis.

—Urvalsförfarandena medförde inte alltid att finansieringen gick till de kostnadseffektivaste projekten, risken för alltför stora projektkostnader begränsades inte på ett ändamålsenligt sätt och hållbarhetskraven tog ingen hänsyn till investeringarnas livslängd. Stora förseningar i de administrativa förfarandena, särskilt godkännandet av bidragsansökningar, påverkade också åtgärdernas effektivitet och ändamålsenlighet.

—Övervaknings- och utvärderingssystemet gav inte tillräcklig information. De granskade projekten levererade visserligen den planerade fysiska outputen, men tillförlitlig information om vad som faktiskt hade uppnåtts med de offentliga medlen fanns ofta inte tillgänglig, vilket gör det svårt att rikta framtida politik och förvalta budgeten utifrån resultat.

IV

Kommissionen gav inte tillräcklig vägledning till medlemsstaterna när programperioden 2007–2013 startade. Sedan 2012 har kommissionen använt sig av en mer proaktiv och samordnad metod. Om ändringarna genomförs ordentligt bör det leda till bättre ekonomisk förvaltning under programperioden 2014–2020. Men vissa brister i samordningen av medel och information om resultat kommer sannolikt att finnas kvar.

V

Vi tror att betydligt mer kan uppnås med de ekonomiska resurser som finns och rekommenderar följande:

a)Medlemsstaterna bör ha en samordnad metod för att ge stöd till infrastruktur på landsbygden där behov och likviditetsgap kvantifieras och där de motiverar användningen av landsbygdsåtgärder. De bör använda befintliga samordningsstukturer i större omfattning.

b)Kommissionen bör bygga vidare på de första åtgärder som vidtagits för att garantera en ändamålsenlig samordning och göra en ingående bedömning av komplementariteten hos de olika EU-medel som medlemsstaterna ska använda under programperioden 2014–2020.

c)Medlemsstaterna bör fastställa och konsekvent tillämpa kriterier och på så sätt se till att de kostnadseffektivaste projekten väljs ut⁴, ta hänsyn till investeringarnas livslängd när hållbarhetskrav och kontroller fastställs och bestämma en rimlig tidsram för behandling av bidrags- och betalningsansökningar och följa den.

d)När det gäller programperioden 2014–2020 bör kommissionen och medlemsstaterna samla in aktuella, relevanta och tillförlitliga uppgifter som ger användbar information om de finansierade projektens och åtgärdernas resultat.

e)Medlemsstaterna bör se till att tydliga och specifika mål fastställs för de projekt som de anslår medel till.

4 Se särskild rapport nr 22/2014 Att uppnå sparsamhet: att hålla kostnaderna för EU-finansierade projektbidrag inom landsbygdsutveckling under kontroll (http://eca.europa.eu).

Inledning

Betydelsen av investeringar i infrastruktur på landsbygden i Europeiska unionen

01

Landsbygdsområdena står inför stora utmaningar, som avfolkning och knappa ekonomiska möjligheter. God infrastruktur (vägar, vattenförsörjning, avloppssystem, anordningar för att förebygga översvämningar, bevattningsrör m.m.) bidrar till att öka den ekonomiska tillväxten och göra landsbygdsområdena attraktivare. I gemenskapens strategiska riktlinjer, som antogs av rådet 2006⁵, fastställs Europeiska unionens prioriteringar inom Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu). I riktlinjerna betonas hur viktigt det är att den lokala infrastrukturen uppgraderas under programperioden 2007–2013:

”Under de närmaste åren kommer det att göras betydande investeringar i större infrastrukturer för telekommunikation, transport, energi och vatten. Strukturfonderna kommer att erbjuda betydande stöd, alltifrån stöd till transeuropeiska nät till utvecklingen av samarbete med företag eller vetenskapsparker (science parks). För att multiplikatoreffekten skall kunna omsättas helt och hållet i arbetstillfällen och tillväxt, kan småskalig lokal infrastruktur som får stöd via program för landsbygdsutveckling spela en betydande roll när det gäller att slussa dessa stora investeringar till lokala strategier för diversifiering och utveckling av den potential som finns inom jordbruks- och livsmedelssektorn.”

Landsbygdsutvecklingsstöd till investeringar i infrastruktur

02

Omkring 13 miljarder euro, vilket motsvarar 13,5 % av den totala Ejflu-finansieringen, fördelades till infrastrukturinvesteringar under programperioden 2007–2013 (se bilaga I). De totala offentliga utgifter som medlemsstaterna planerade i sina landsbygdsprogram, inbegripet den nationella medfinansieringen, uppgick till 19 miljarder euro, varav nära 12 miljarder euro hade använts vid utgången av 2013. Även om 2013 markerar slutet på programperioden är det inte slutet på genomförandet, som fortsätter till och med den 31 december 2015⁶. Om man tar med stödmottagarnas egna bidrag i beräkningen förväntas den totala investeringsvolymen uppgå till närmare 29 miljarder euro.

03

Medlemsstaterna valde främst ut följande åtgärder för stöd till infrastruktur inom sina landsbygdsprogram under programperioden 2007–2013:

—Åtgärd 125: ”Infrastruktur som är av betydelse för utveckling och anpassning inom jordbruket och skogsbruket.”

—Åtgärd 321: ”Grundläggande tjänster för ekonomin och befolkningen på landsbygden.”

—Åtgärd 322: ”Förnyelse och utveckling av byar.”

—Åtgärd 323: ”Bevarande och uppgradering av natur- och kulturarvet på landsbygden.”

I fortsättningen kallar vi dessa åtgärder infrastrukturåtgärder i rapporten.

04

I EU:s landsbygdsutvecklingsförordning för programperioden 2007–2013 fastställs varken ett högsta stödberättigande belopp eller en högsta stödsats för projekt inom dessa åtgärder. Medlemsstaterna avgör det i sina landsbygdsprogram i enlighet med EU:s regler för statligt stöd. Standardstödssatserna är i regel höga och låg mellan 70 och 100 % i de landsbygdsprogram som vi granskade. I ruta 1 finns exempel på typiska projekt som finansierades inom var och en av dessa åtgärder, som främst utnyttjats av offentliga stödmottagare men även var öppna för privata stödmottagare.

Ruta 1

Exempel på projekt som finansierades av infrastrukturåtgärder på landsbygden

Landsvägar i Italien (Sicilien) (åtgärd 125, privat stödmottagare).

Stödberättigande kostnad: 1 330 000 euro.

Stödsats: 80 %.

Utbyggnad av ett dagomsorgscentrum i Tyskland (Sachsen) (åtgärd 321, offentlig stödmottagare).

Stödberättigande kostnad: 145 000 euro.

Stödsats: 100 %.

Anläggning av ett vattenförsörjnings- och avloppssystem i Rumänien (åtgärd 322, offentlig stödmottagare).

Stödberättigande kostnad: 2 200 000 euro.

Stödsats: 100 %.

Upprustning av en boskapsväg i Spanien (Extremadura) (åtgärd 323, offentlig stödmottagare).

Stödberättigande kostnad: 120 000 euro.

Stödsats: 100 %.

Källa: Revisionsrätten.

05

Beroende på inom vilken åtgärd infrastrukturprojekten får stöd bör de antingen bidra till målet att öka konkurrensen i jordbruks- och skogsbrukssektorn (åtgärd 125) eller till målet att förbättra livskvaliteten på landsbygden (åtgärderna 321, 322 och 323). Infrastrukturprojekt som bidrar till samma mål kan också genomföras med en metod som innebär att man har ett underifrånperspektiv (Leadermodellen)⁷.

06

Regelverket för fördelning av Ejflufinansiering till infrastrukturprojekt grundas på delad förvaltning. Enligt det systemet lämnar medlemsstaterna in sina landsbygdsprogram till kommissionen som godkänner dem. Kommissionens uppgift är att övervaka att medlemsstaternas övervaknings- och kontrollsystem fungerar korrekt och se till att principerna för sund ekonomisk förvaltning följs⁸. Medlemsstaterna väljer ut vilka projekt som ska finansieras med utgångspunkt i de godkända landsbygdsprogrammen.

07

Figur 1 visar hur finansieringen fördelas till infrastrukturprojekt. Syftet med de olika stegen är att ge garantier för att finansieringen riktas till de projekt som bäst motsvarar de övergripande politiska målen samtidigt som de behov och prioriteringar som fastställs på medlemsstatsnivå och regional nivå tillgodoses och följs.

08

I EU:s förordning för programperioden 2014–2020⁹ finns de rättsliga krav som fastställdes för programperioden 2007–2013 i stort sett kvar när det gäller de granskade åtgärderna och insatserna. Medlemsstaterna har öronmärkt mer än 14,65 miljarder euro till infrastrukturåtgärder under programperioden 2014–2020. De granskningsresultat, slutsatser och rekommendationer som vi presenterar i rapporten är därför även relevanta för programperioden 2014–2020.

Figur 1

Regelverk för fördelning av Ejflu-finansiering till projekt

Källa: Europeiska revisionsrätten.

5 I rådets beslut av den 20 februari 2006 om gemenskapens strategiska riktlinjer för landsbygdsutvecklingen (programperiod 2007–2013) (EUT L 55, 25.2.2006, s. 20) fastställs gemenskapens prioriteringar för landsbygdsutvecklingen, såsom krävs i artikel 9 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005 av den 20 september 2005 om stöd från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) till utveckling av landsbygden (EUT L 277, 21.10.2005, s. 1).

6 Enligt n+2-regeln får medlemsstaterna ha utgifter inom programmen 2007–2013 fram till slutet av 2015.

7 En metod för att uppnå målen med EU:s landsbygdsutvecklingspolitik som innebär att man har ett underifrånperspektiv i stället för att använda en traditionell toppstyrd metod.

8 Se artikel 73 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005.

9 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av den 17 december 2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1698/2005 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 487).

Revisionens inriktning och omfattning samt revisionsmetod

09

Vid revisionen försökte vi besvara följande fråga:

Har medlemsstaterna och kommissionen fått valuta för pengarna med stödet till infrastrukturinvesteringar på landsbygden?

10

Vi bedömde hur behovet av EU-medel till infrastruktur på landsbygden motiverades och hur de samordnades med andra medel (del I av rapporten). Flera centrala aspekter av medlemsstaternas genomförande av åtgärderna analyserades vidare: tillämpningen av urvalskriterier, kontrollerna av kostnadernas rimlighet, hållbarhetskraven och de administrativa förfarandenas tidsåtgång (del II). Vi bedömde även om åtgärdernas resultat övervakades och utvärderades på ett sådant sätt att medlemsstaterna och kommissionen kunde identifiera och åtgärda eventuella problem som uppkommit och ge objektiv information om de finansierade åtgärdernas resultat (del III).

11

Revisionen genomfördes mellan november 2014 och juni 2015 och gäller utformningen och genomförandet av infrastrukturprojekt under programperioden 2007–2013. I den mån det var möjligt omfattade vår bedömning även de ändringar som införts till programperioden 2014–2020. Vi gjorde granskningsbesök vid kommissionen och i fem medlemsstater, som valdes ut utifrån storleken på de belopp som fördelats till infrastruktur på landsbygden¹⁰. Medlemsstaterna var Tyskland (Sachsen), Spanien (Extremadura), Italien (Sicilien), Polen och Rumänien.

12

Revisionen inriktades på infrastrukturinvesteringar som finansierades inom åtgärderna 125, 321, 322 och 323. Vi granskade projekt som finansierats med hjälp av Leadermodellen i Tyskland (Sachsen) och Spanien (Extremadura) eftersom de två regionerna använde den modellen till stora infrastrukturinvesteringar.

13

I fråga om projekttyper koncentrerade vi revisionen på landsvägar, vattenförvaltningsinfrastruktur och social och kulturell infrastruktur eftersom de tre är de huvudsakliga projektkategorier som får stöd inom de respektive åtgärderna.

14

Vi analyserade de system som förvaltningsmyndigheter och/eller utbetalande organ använder för att genomföra stöd till infrastrukturprojekt och även den centrala förvaltningsinformationen från medlemsstaternas kontroll- och övervakningsverksamhet. Det innebar att vi granskade 48 projekthandlingar, som valdes ut som ett stickprov av typiska infrastrukturprojekt som fick finansiering i den berörda medlemsstaten. Vi gjorde besök på plats där vi intervjuade stödmottagarna vid 32 av dessa projekt medan handlingarna för de återstående 16 projekten kontrollerades vid en dokumentgranskning. Närmare information om de besökta projekten finns i bilaga II.

10 I bilaga I finns detaljerade finansiella uppgifter om planerade och verkställda utgifter per medlemsstat.

Iakttagelser

Del I – Otillräcklig motivering till att EU:s landsbygdsutvecklingsmedel användes och bristfällig samordning med andra medel

15

Infrastrukturinvesteringar i landsbygdsområden kan finansieras från flera källor. På EU-nivå kan infrastruktur på landsbygden få finansiering, utöver från Ejflu, från Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) och Sammanhållningsfonden. Medlemsstaterna finansierar ofta sådana projekt från sina egna nationella, regionala eller lokala budgetar, antingen via särskilda program (som utformas på ett liknande sätt som landsbygdsutvecklingsåtgärderna) eller via en direkt tilldelning av medel, t.ex. genom en särskild budgetpost för vägunderhåll.

16

Vidare kan privata stödmottagare eventuellt stå för åtminstone en del av kostnaderna för en del infrastrukturprojekt, eftersom det är främst de som använder investeringar som landsvägar och bevattningssystem, vilka sannolikt förbättrar deras ekonomiska resultat. När det gäller vattenförsörjnings- och avloppssystem återvinns i regel en del investeringskostnader genom avgifter som användarna betalar.

17

För att få största möjliga valuta för pengarna bör medlemsstaterna kartlägga landsbygdsutvecklingsbehoven och bland dem välja ut de främsta prioriteringarna. Medlemsstaterna bör efter att ha beaktat alla möjliga interventioner som skulle kunna finansieras av de olika medlen strategiskt besluta vilka medel som bäst kan tillgodose behoven och samordna användningen av dem.

18

Medlen kan samordnas på ett ändamålsenligt sätt genom att man gör avgränsningar (och minimierar finansieringsöverlappningar) och garanterar komplementaritet (och minimierar likviditetsgap och uppmuntrar synergier). Potentiella likviditetsgap i landsbygdsområden är särskilt skadliga när de uppkommer vid infrastrukturprojekt, med tanke på att infrastrukturen i allmänhet fungerar som ett nät av sammanbundna delar (t.ex. vägar, bevattningsnät, vattenförsörjnings- och avloppsystem, kraftnät m.m.), där varje del är viktig för att hela nätet ska fungera på ett ändamålsenligt sätt. I figur 2 finns ett förenklat exempel på hur bättre samordning i en bestämd sektor eller ett bestämt område kan leda till bättre resultat.

Figur 2

Samordning av medel i en bestämd sektor eller ett bestämt område

Källa: Europeiska revisionsrätten.

19

Enligt tillämpningsföreskrifterna för programperioden 2007–2013 för EU:s landsbygdsutvecklingsförordning skulle medlemsstaterna ha med avgränsningskriterier och information om komplementaritet med andra EU-medel i sina landsbygdsprogram¹¹, men det fanns inget liknande krav när det gällde medlemsstaternas egna medel och stödprogram.

Medlemsstaterna gav inte alltid en tydlig motivering till behovet av EU:s landsbygdsutvecklingsmedel

20

Ett första steg när behovet av EU-medel för landsbygdsutveckling (landsbygdsutvecklingsintervention) ska motiveras är att man kartlägger och kvantifierar behovet av investeringar i infrastruktur på landsbygden. I de granskade landsbygdsprogrammen förklarade man varför stödet behövdes till infrastruktur i landsbygdsområden. I det polska landsbygdsprogrammet t.ex. angav man att vissa översvämningsskydd endast fyllde sin funktion i begränsad omfattning, och att återställa deras fulla tekniska kapacitet skulle kanske kräva modernisering eller återuppbyggnad, och räknade upp de aktuella anläggningarna (t.ex. vattenbehållare med en total kapacitet på 35 000 m³ och 180 pumpstationer). Men i allmänhet försökte medlemsstaterna inte kvantifiera behoven i form av vilka ekonomiska resurser som krävdes för att tillgodose dem.

21

När medlemsstaterna har bedömt sina investeringsbehov ska de fastställa vilka resurser som finns tillgängliga för att tillgodose de behoven (de befintliga EU-medlen, nationella, regionala och lokala offentliga medel och även privata medel) och kvantifiera det likviditetsgap som EU:s landsbygdsutvecklingsmedel ska täcka.

22

I alla de granskade medlemsstaternas landsbygdsprogram hänvisade man till andra EU-medel som stöder liknande projekt. Det är ett rättsligt krav som kommissionen kontrollerar innan den godkänner landsbygdsprogrammen. Men andra finansieringskällor från medlemsstaten eller privata finansieringskällor som tillgodoser samma behov varken nämndes eller kvantifierades. Endast i ett landsbygdsprogram (Rumänien) hänvisade man till ett nationellt program som finansierar kulturinrättningar. Trots att medlemsstaterna försummade att nämna offentliga program och medel till förmån för infrastruktur på landsbygden i landsbygdsprogrammet konstaterade vi vid revisionen att de i själva verket hade många sådana program.

23

När det saknas en strategi som samordnar alla potentiella finansieringskällor och kvantifierar behoven och det likviditetsgap som blir följden är motiveringen till landsbygdsutvecklingsinterventionen svag. I det fallet är det troligare att det sker en ersättning av medel, som innebär att medlemsstatens öronmärkta medel till infrastrukturprojekt ersätts med landsbygdsutvecklingsmedel, vilket medför en risk för att EU-interventionens mervärde minskar.

24

I två av de granskade medlemsstaterna fanns det tecken på att ersättning av offentliga medel hade skett (se ruta 2).

Ruta 2

Tecken på att nationella och regionala medel ersatts med landsbygdsutvecklingsmedel

Italien (Sicilien)

När EU-medel blev tillgängliga för vägprojekt i landsbygdsområden 2000 drog Italien (Sicilien) tillbaka sin egen budget för finansiering av underhållet av lokala vägar och traktorvägar.

Tyskland (Sachsen)

Sedan 2007 då EU:s landsbygdsutvecklingsmedel blev tillgängliga för landsvägsprojekt har de nationella och regionala medlen för sådana projekt minskat markant. Av diagrammet nedan framgår att den totala finansieringen till landsvägar har legat relativt stabilt på mellan 140 och 160 miljoner euro per år medan minskningen av de nationella och regionala medlen har kompenserats av ökad landsbygdsutvecklingsfinansiering (se figur 3).

Figur 3 – Fördelning av medel till landsvägar i Tyskland (Sachsen)

Källa: Europeiska revisionsrätten.

Risken för dödviktseffekt minskades inte på ett ändamålsenligt sätt även om vi fann några exempel på god praxis

25

Precis som hela budgetposter kan ersättas med landsbygdsutvecklingsåtgärder kan ersättning av medel förekomma på projektnivå utan att det har någon ytterligare effekt på utfallet. Risken för dödviktseffekt handlar om sannolikheten för att en stödmottagare skulle ha gjort investeringen också utan bidragsfinansieringen. Man kan minska risken för dödviktseffekt främst genom att utforma åtgärderna på ett sådant sätt att landsbygdsutvecklingsstödet riktas dit där det finns ett likviditetsgap, t.ex. till sektorer eller typer av projekt som tillhandahåller kollektiva nyttigheter men där den ekonomiska avkastningen inte är tillräcklig för att motivera hela investeringskostnaden.

26

De granskade medlemsstaternas höga stödsatser för infrastrukturåtgärder underbyggdes inte av en analys där man bedömde hur stor offentlig finansiering som behövdes för att uppmuntra investeringar och samtidigt minska risken för dödviktseffekt.

27

Det var bara i Tyskland (Sachsen), när det gällde programperioden 2014–2020, som vi hittade en ekonomisk grund till de fastställda stödsatserna för åtgärd 125. I enlighet med rekommendationen från halvtidsutvärderingen 2010 om att stödsatserna inom denna åtgärd ska differentieras utifrån skogsbruksföretagens lönsamhet beslutade förvaltningsmyndigheten att se över stödsatserna på standardmässiga 80 % för alla företag och fastställa en differentierad stödsats som grundades på företagens storlek, som ett mått på deras lönsamhet. Större företag (på mer än 200 ha) skulle få en stödsats på 75 % medan mindre företag (på högst 200 ha) skulle få 90 %.

28

Vid revisionen hittade vi ändå ett exempel på god praxis när det gällde att rikta landsbygdsutvecklingsstödet dit där det fanns störst behov. Rumänien (inom åtgärd 322), Polen (inom åtgärderna 321 och 322/323) och Italien (Sicilien) (inom åtgärd 125) använde urvalskriterier för att prioritera de projekt som lämnades in av lokalsamhällen med höga fattigdomsnivåer och eller som låg i avlägsna områden (i ruta 3 finns ett exempel på det).

Ruta 3

Landsbygdsutvecklingsstöd som riktades till fattiga områden

Rumänien

Ett av urvalskriterierna inom åtgärd 322 gav tio av maximalt 100 poäng till kommuner med höga fattigdomsnivåer (dvs. på mellan 60 och 89,6 %). Kommuner med medelhög fattigdomsnivå (mellan 40 och 59,9 %) fick sju poäng och de med låg fattigdomsnivå (<40 %) fick fem poäng. Fattigdom definierades och beräknades enligt en metod från Världsbanken och de nationella myndigheterna som grundas på ett hushålls välfärd.

29

Medlemsstaterna kan också minska risken för dödviktseffekt via projekturvalet genom att vid behov kontrollera om den sökande har tillräckligt med kapital eller tillgång till kapital för att finansiera hela eller delar av projektet innan de godkänner stödansökningar. Vid revisionen konstaterade vi att fyra av de fem granskade medlemsstaterna inte kontrollerade de sökandes förmåga att finansiera projekten med egna medel eller andra offentliga program (se ruta 4).

Ruta 4

Landsbygdsutvecklingsstöd beviljades projekt som hade tillgång till andra medel

I Italien (Sicilien) hade ett av de granskade projekten som gällde offentlig vatteninfrastuktur redan tagits med i stödmottagarens investeringsplan innan ansökan om landsbygdsutvecklingsstöd lämnades in och skulle finansieras med stödmottagarens egna resurser. Projektet godkändes trots det för landsbygdsutvecklingsfinansiering. På ett liknade sätt hade ett annat vatteninfrastrukturprojekt redan godkänts för finansiering inom den nationella bevattningsplanen när det godkändes för landsbygdsutvecklingsstöd. Det godkännandet drogs senare tillbaka, men våra exempel visar ändå att medel används utan åtskillnad och att en del projekt troligen skulle ha genomförts också utan landsbygdsutvecklingsstödet.

I Spanien (Extremadura) gällde ett granskat projekt med en uppskattad kostnad på 11 miljoner euro anläggning av ett vägnät på 145 km som skulle förbättra tillträdet till 1 629 jordbruksföretag. Trots att vägarna troligen skulle öka värdet på den privata marken och gårdarnas ekonomiska resultat godkände myndigheterna projektet och beviljade en offentlig stödsats på 100 % utan att kontrollera om de privata stödmottagarna kunde ha stått för en del av projektkostnaderna. På ett liknande sätt fick ett granskat projekt på en miljon euro som gällde uppgradering av ett bevattningsnät för att minska vattenförluster en stödsats på 90 % utan något krav på att stödmottagaren (bevattningsförening) skulle påvisa behovet av ett sådant bidrag med hänvisning till sin ekonomiska kapacitet och investeringens lönsamhet. Stödmottagaren kunde t.ex. ha finanserat en större del av investeringen genom att höja de avgifter som jordbrukarna betalade för bevattningstjänsten¹² eller med ett lån. Dessa exempel visar att förvaltningsmyndigheten inte bara fastställde mycket höga stödsatser för åtgärderna utan någon ekonomisk grund utan också underlät att kontrollera det faktiska behovet av sådana höga stödsatser på projektnivå.

30

I Rumänien gjordes en kontroll av stödberättigandet för att man skulle försäkra sig om att det fanns behov av landsbygdsutvecklingsstödet. Kontrollen gjordes när det gällde inkomstbringande insatser, som vattenförsörjning och avloppstjänster som fick stöd inom åtgärd 322. Men i praktiken hade kontrollen begränsad relevans eftersom den byggde på osäkra antaganden om framtida inkomster från och utgifter sedan infrastrukturinsatsen hade tagits i bruk. När det gällde två av de tre granskade vatteninfrastrukturprojekten konstaterade vi att de faktiska avgifter som betalades av användarna var sju respektive nio gånger högre än stödmottagarens uppskattningar i den projektdokumentation som hade använts för att motivera behovet av stöd och som hade godkänts av myndigheterna.

Bristfälliga avgränsningar och otillräckliga mekanismer för att garantera komplementaritet gjorde ofta att samordningen blev mindre ändamålsenlig

Medlemsstaternas avgränsningskriterier gjorde att offentliga medel över-lappade varandra när det gäller vissa typer av projekt

31

När det gäller avgränsningen mellan olika EU-medel visade revisionen att trots att tydliga avgränsningskriterier i allmänhet fastställdes i medlemsstaternas nationella strategiska planer och landsbygdsprogram för 2007–2013 stämde de inte alltid överens med kriterierna i andra planeringsdokument, och i vissa fall var överlappningar av medel uttryckligen tillåtet:

—I Tyskland (Sachsen) grundades avgränsningen mellan Ejflu- och Eruf-medel för skolmoderniseringsprojekt enligt landsbygdsprogrammet på antalet elever: Ejflu finansierade enbart skolor med färre än 350 elever. Men i Erufs operativa program fastställs ingen gräns för antalet elever för stödberättigande projekt.

—I Italien (Sicilien) uppgav man i landsbygdsprogrammet att Eruf endast kunde finansiera infrastrukturprojekt i byar med mer än 500 invånare, medan detta avgränsningskriterium inte nämndes i Erufs operativa program. När revisorerna besökte ett av de granskade projekten konstaterade de att ett Eruf-finansierat projekt hade genomförts i en by med färre än 500 invånare.

—I Polen möjliggjorde både Ejflu och Eruf finansiering av infrastrukturprojekt i landsbygdsområden. Mindre projekt finansierades främst inom Ejflu men kunde även finansieras inom Eruf om de sökande hade nått sitt bidragstak inom Ejflu (som varierade beroende på åtgärden). Av de avloppsinfrastrukturprojekt som godkändes inom Erufs operativa program genomfördes 72 % av samma bidragstagare som hade använt Ejflu-medel för samma typ av projekt.

32

Vidare fanns det ingen avgränsning mellan EU:s landsbygdsutvecklingsmedel och medlemsstaternas medel för infrastruktur på landsbygden. Det gjordes ingen kritisk bedömning av argumenten som talar för att man kan ha flera fonder som verkar oberoende av varandra för att stödja liknande projekt, trots att det ledde till dubbla förvaltningsstrukturer och krävde större insatser för att garantera samordningen mellan fonderna och undvika dubbelfinansiering.

Komplementerande åtgärder främjades inte aktivt

33

Fyra av de fem granskade medlemsstaterna inrättade samordningsorgan som skulle övervaka hur EU-medel användes, och i två medlemsstater deltog företrädare för förvaltningsmyndigheterna för andra EU-fonder i övervakningskommittéerna för landsbygdsutveckling. Det fanns dock ingenting som visade hur detta bidrog till bättre komplementaritet mellan fonderna, det vill säga att man fyllde igen likviditetsgap och samverkade för att uppnå gemensamma mål. Trots att ordet ”komplementaritet” nämndes i medlemsstaternas landsbygdsprogram och vid högnivåmöten användes det ofta missvisande som hänvisning till avgränsning och de regler som syftade till att undvika dubbelfinansiering.

34

Komplementaritet kunde ha uppmuntrats t.ex. genom att olika medel användes för att prioritera flera projekt i följd som bygger på varandra eller parallella projekt som kompletterar varandra så att ytterligare vinster uppnås. Vid revisionen identifierade vi bara en mekanism som syftade till att främja komplementaritet i de granskade medlemsstaterna: i Rumänien prioriterade urvalskriterierna inom åtgärd 322 avloppsinfrastrukturprojekt som kompletterade projekt som fick stöd inom Sammanhållningsfonden för att målen i direktivet om rening av avloppsvatten skulle uppnås.

35

Medlemsstaternas gemensamma metod gick ut på att låta de potentiella stödmottagarna samordna sin användning av olika medel (se ruta 5).

Ruta 5

Ett exempel på ett annat sätt att använda medel utifrån tillgänglighet

Tyskland (Sachsen)

En kommun i Tyskland (Sachsen) använde olika medel (nationella medel, egna medel och landsbygdsutvecklingsmedel) till att stödja flera stadier i rad i ett skolrenoveringsprojekt från 2009–2011. Landsbygdsutvecklingsmedlen användes till samma typ av investering som de nationella medlen, t.ex. till att byta ut fönster i skolan. Detta är inte komplementaritet utan snarare ett sätt att växla mellan olika medel beroende på deras tillgänglighet.

Källa: Revisionsrätten.

36

Vid revisionen hittade vi två fall där bristen på komplementaritet med nationella och lokala medel gjorde Ejflu-projekten mindre effektiva och ändamålsenliga (se ruta 6).

Ruta 6

Exempel på när det inte finns någon komplementaritet mellan medlen

Rumänien

I en kommun som hade fått landsbygdsutvecklingsstöd för att uppföra ett vägnät var den huvudväg som ledde till de finansierade vägarna i mycket dåligt skick. Det var meningen att huvudvägen skulle uppgraderas med hjälp av lokala medel, men den fick aldrig den godkända finansieringen.

Källa: www.geoportal.gov.ro

Källa: Revisionsrätten.

Italien (Sicilien)

Ett av de granskade projekten gällde anläggning av en ny väg som ett alternativ till en befintlig kommunal väg som hade blivit obrukbar på grund av bristande underhåll. Vägen hade förfallit på grund av att de kommunala vägarna inte hade rätt till landsbygdsutvecklingsstöd och att regionens egen budget för vägunderhåll hade dragits tillbaka (se ruta 2). Att anlägga en ny väg i stället för att regelbundet underhålla en befintlig väg är helt klart ineffektivt¹³ och visar på en lucka mellan medlen, som inte kompletterar varandra.

Kommissionen inriktade sig på att förbättra samordningen under program-perioden 2014–2020 för att åtgärda tidigare brister

37

Ansvaret för att motivera behovet av landsbygdsutvecklingsstöd och garantera god samordning av medlen ligger främst hos medlemsstaterna. Kommissionen har dock befogenhet att påverka processen på det stadium då programmen godkänns, när den går igenom behovsanalysen och de principer om avgränsning och komplementaritet som medlemsstaterna har fastställt. Kommissionen kan också ingripa indirekt under programgenomförandet genom att ge ut vägledning, främja god praxis och delta i övervakningskommitténs möten där den har en rådgivande roll¹⁴.

38

Under programperioden 2007–2013 godkände kommissionen de landsbygdsprogram som lämnats in av medlemsstaterna trots att de saknade tydlig motivering och kvantifiering av behovet av att använda Ejflu till infrastrukturinvesteringar. Kommissionen brukade bestämt hävda att de granskade åtgärdarena måste vara bättre riktade, att avgränsningskriterier måste fastställas, att korskontroller måste genomföras för att undvika dubbelfinansiering och att samordningsorgan måste inrättas. Men däremot godtog den överlappningar av medel för samma typer av intervention (se punkterna 31 och 32) och gav inte någon vägledning till medlemsstaterna om hur de skulle få bättre komplementaritet.

39

Inför programperioden 2014–2020 var huvudsyftet med att en enda uppsättning regler utarbetades för EU:s fem struktur- och investeringsfonder bl.a. att förbättra samordningen och garantera enhetlig tillämpning av de olika fonderna. I dessa regler betonas hur viktigt det är med större enhetlighet mellan EU-fonderna. Den nya metoden är mindre inriktad på avgränsning och mer på komplementaritet. Ett positivt inslag när det gäller landsbygdsutveckling är att åtgärden ”grundläggande tjänster för ekonomin och befolkningen på landsbygden” nu även kan erbjuda stöd till utvecklingsplaner för kommuner och byar och på så sätt uppmuntra dem att göra investeringar på ett samstämt sätt.

40

Vi granskade den checklista som kommissionen använde för att garantera enhetlighet i landsbygdsprogrammen för 2014–2020. I checklistan fanns punkter som avser komplementariteten i EU:s struktur- och investeringsfonder på områdena lokala vägar och bevattning och vattenrening, men det ingick inga kontroller av risken för att medel ersattes med varandra.

41

Som vi lyfte fram i vår årsrapport för 2014¹⁵ är det inte mycket som visar att partnerskapsavtal, som en central mekanism för att samordna EU-fonder, leder till att medlemsstaterna förverkligar målsättningarna om komplementaritet och synergieffekter i praktiken. Trots kommissionens kontroller innehåller landsbygdsprogrammen för 2014–2020 för Tyskland (Sachsen), Polen och Rumänien¹⁶ fortfarande ingen beskrivning av de mekanismer som ska användas för att främja komplementaritet och synergier mellan de olika finansieringskällorna. Programmen är fortfarande inriktade på avgränsning och på att undvika dubbelfinansiering.

Del II – begränsad valuta för pengarna i genomförandet av de granskade åtgärderna

42

För att få valuta för pengarna¹⁷ bör medlemsstaterna

—tillämpa urvalsmetoder som prioriterar de kostnadseffektivaste projekten, det vill säga de projekt som har potential att bidra mest till målen i landsbygdsprogrammet per kostnadsenhet,

—försäkra sig om att kostnaderna är rimliga innan de godkänner bidragsansökningar och betalningsansökningar,

—innan de godkänner bidragsansökningar försäkra sig om att de sökande har kunnat visa att deras projekt sannolikt blir hållbara,

—se till att de administrativa förfarandena gör att projekten kan genomföras inom en rimlig tidsram.

Genom sin vägledning och sin revisionsverksamhet ska kommissionen se till att medlemsstaterna följer principerna för sund ekonomisk förvaltning (sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet).

Urvalsförfarandena ledde inte alltid till att finansieringen riktades till de kostnadseffektivaste projekten

43

För att kunna garantera att finansieringen riktas till målen i landsbygdsprogrammet måste medlemsstaterna fastställa stödvillkor – som t.ex. identifierar de typer av investeringar som får stöd, kategorier av stödmottagare som kan ansöka om ett bidrag och stödets karaktär. Vi konstaterade att de granskade medlemsstaternas stödkriterier i regel var tydliga och objektiva. Men ett särskilt fall påträffades i Italien (Sicilien) där ett stödkriterium som gällde för landsvägsprojekt som fick stöd inom åtgärd 125 inte överensstämde med de behov som beskrevs i landsbygdsprogrammet (se ruta 7).

Ruta 7

Ett stödkriterium stämde inte överens med målen i landsbygdsprogrammet och landsbygdsområdenas behov

Italien (Sicilien)

Trots att man angav i landsbygdsprogrammet att projekt som får stöd inom åtgärd 125 ska gynna upprustning av befintliga traktorvägar, krävdes det enligt stödkriteriet i anbudsinfordran att högst 40 % av de stödberättigande projektkostnaderna skulle användas till upprustning medan de återstående 60 % skulle användas till att bygga nya vägar. Kravet ledde till att en del projekt finansierades som inte motsvarade landsbygdsområdenas behov såsom de beskrevs i landsbygdsprogrammet.

I ett av de granskade projekten t.ex. var den första sträckan på en befintlig tillfartsväg i dåligt skick och borde ha upprustats; ändå ingick inte sträckan i projektet för att upprustningskostnaderna inte skulle överstiga 40 % av de stödberättigande projektkostnaderna. Å andra sidan var det bara två av de 31 gårdar som ingick i den förening som genomförde projektet som använde ungefär en tredjedel av sträckan på den nybyggda vägen, det vill säga endast 5,5 % av den totala jordbruksmark som föreningen ägde.

44

Medan stödkriterierna ska utesluta projekt som inte är inriktade på målen i landsbygdsprogrammet ska urvalskriterierna göra att projektförslagens relativa förtjänster kan utvärderas på en objektiv grund som medger insyn så att medlemsstaterna använder den tillgängliga budgeten till de projekt som bidrar mest till målen. Om ett vatteninfrastrukturprojekt t.ex. ansluter fler användare än ett annat projekt eller genererar större vattenbesparingar, om projekten i övrigt är likvärdiga, ska det prioriteras om det stämmer överens med medlemsstatens strategi för att utveckla infrastruktur. Att urvalskriterierna tillämpas i praktiken är ett krav i den aktuella EU-lagstiftningen¹⁸. Det betyder att även i de fall då budgeten räcker för att godkänna alla stödberättigande projekt vid en bestämd tidpunkt ska medlemsstaterna fastställa en minimipoäng (ett tröskelvärde) som projekten måste uppnå för att kunna bli utvalda.

Figur 4

Att rikta stödet med hjälp av en ändamålsenlig urvalsprocess

Källa: Revisionsrätten.

45

I de granskade medlemsstaterna fastställde man antingen inga urvalskriterier eller om man gjorde det så ledde de inte alltid till att projekten faktiskt prioriterades i förhållande till målen i landsbygdsprogrammet. Så var det i de fall där den planerade budgeten för åtgärderna var tillräcklig för att bevilja stöd till alla stödberättigande projektansökningar och där urvalskriterierna inte var relevanta för målen i landsbygdsprogrammet.

46

I Tyskland (Sachsen) och Spanien (Extremadura) dokumenterades inte projekturvalsprocessen tillräckligt, den byggde inte på särskilda urvalskriterier och ledde inte till att projekten rangordnades (se ruta 8).

Ruta 8

Exempel på urvalsförfaranden som inte medger någon insyn och inte kan kontrolleras och motverkar att de kostnadseffektivaste projekten väljs ut

Spanien (Extremadura)

Projekt motsvarande 73 % (dvs. 49 av 67 miljoner euro) av de medel som användes inom infrastrukturåtgärderna 125 och 323 förvaltades direkt av den regionala förvaltningen. Förvaltningsmyndigheten tog in projektförslag (som utarbetats på eget initiativ eller efter informella förfrågningar från kommuner) och godkände sedan projekt på ett sätt som inte medgav någon insyn och som inte gick att kontrollera. Urvalsförfarandet byggde inte på några särskilda urvalskriterier och ledde inte till att projekten rangordnades.

Tyskland (Sachsen)

Urvalet av projekt inom åtgärderna 321 och 322 gjordes i regel¹⁹ på två på varandra följande nivåer: först lokalt av ”sammanordningsgrupper” och sedan centralt av förvaltningsmyndigheten. Förvaltningsmyndigheten gav samordningsgrupperna en egen särskild budget inom vilken de kunde finansiera projekt. Projektansökningarna kunde gå vidare till den centrala nivån endast om de fick ett positivt omdöme av samordningsgruppen. Samordningsgruppernas beslutsförfarande dokumenterades inte ordentligt och ledde inte till att projektansökningarna rangordnades. Förvaltningsmyndigheten godkände alla stödberättigande projekt som fått ett positivt omdöme av samordningsgrupperna eftersom det fanns tillräckligt med medel inom dessa åtgärder.

47

Polen fastställde inga urvalskriterier inom åtgärd 125, som finansierar vatteninfrastruktur som skyddar jordbruksmark från översvämningar. Alla stödberättigande projekt godkändes enligt principen först till kvarn. Förvaltningsmyndigheten prioriterade inte de kostnadseffektivaste projekten – t.ex. godkändes två projekt trots att det var mycket stor skillnad på projektens kostnadsnyttoförhållande (150 euro jämfört med nästan 10 000 euro i offentligt stöd per skyddad ha).

48

Vi hittade exempel på när urvalskriterier hade fastställts (i Italien (Sicilien), Polen och Rumänien). Men i Italien (Sicilien) tillämpades urvalskriterierna i praktiken endast inom delåtgärd 125-A eftersom alla stödberättigande projekt godkändes inom de andra åtgärder som granskades. I Polen och Rumänien stämde urvalskriterierna i regel överens med målen i landsbygdsprogrammen och man använde ett minsta tröskelvärde för att garantera kvaliteten på de utvalda projekten. Urvalskriterierna gällde dock inte alltid projektens bidrag till målen i landsbygdsprogrammen (se ruta 9).

Ruta 9

Exempel på urvalskriterier som inte prioriterade projekt utifrån deras bidrag till målen i landsbygdsprogrammet

Polen

Ett urvalskriterium som användes inom åtgärderna 322/323 var utformat så att det först främjade större projekt och sedan (senare under programperioden) mindre projekt för att man skulle ”garantera jämn tillgång till EU-medel”. Detta nämndes inte i landsbygdsprogrammet.

Italien (Sicilien)

Inom delåtgärd 125-B, som finansierar bevattningssystem, var urvalskriterierna inte kvantifierbara och prioriterade inte projekt som syftade till att spara på vattnet i områden där det fanns ett större behov av att minska vattenförlusterna. Det ledde till att projekt i områden som inte var drabbade av vattenbrist rankades högt och till att projekt i områden som var drabbade av allvarlig vattenbrist rankades lågt.

Rumänien

Ett urvalskriterium inom åtgärd 322 prioriterade sökande som inte tidigare hade fått EU-stöd för en liknande investering, trots att detta kriterium inte speglade i vilken omfattning projektet uppfyllde målen i landsbygdsprogrammet.

49

Endast i Tyskland (Sachsen) hittade vi exempel på kriterier avseende kostnadseffektivitet som prioriterade de projekt som gav störst valuta för pengarna (se ruta 10), men de tillämpades inte i praktiken.

Ruta 10

Ett exempel på att ett kriterium avseende kostnadseffektivitet fastställdes men inte tillämpades i praktiken

Tyskland (Sachsen)

Inom åtgärd 125 fastställde de tyska myndigheterna fyra urvalskriterier som skulle tillämpas på populationen av stödberättigande projekt om budgeten inte skulle räcka. Ett av dem var ett enkelt kostnadsnyttoförhållande som prioriterade projekt som kostade mindre per löpmeter anlagd skogsväg. Men när tidsfristen för att ta emot projektansökningar hade gått ut (mot slutet av programperioden 2007–2013) flyttades kompletterande medel över till åtgärd 125. Eftersom tillräckliga budgetresurser fanns tillgängliga beviljades alla ansökningar finansiering, vilket innebar att den rangordning som gjordes med hjälp av urvalskriteriet aldrig användes i praktiken.

Kontrollerna av kostnadernas rimlighet och förfarandena för offentlig upphandling begränsade inte risken för alltför stora projektkostnader på ett ändamålsenligt sätt

50

Höga stödsatser, som är vanliga inom infrastrukturåtgärder, innebär liten eller ingen risk alls för de projektansvariga, vilket minskar incitamentet att begränsa projektkostnaderna. Därför är det särskilt viktigt att medlemsstaterna fastställer proportionerliga krav och kontroller för att försäkra sig om att kostnaderna är rimliga. De granskade medlemsstaterna förlitade sig i allmänhet på att användningen av referenspriser och förfaranden för offentlig upphandling skulle garantera att investeringskostnaderna var rimliga²⁰. Men de verktygen användes inte korrekt, vilket vi redan har konstaterat i tidigare rapporter²¹. Nedan finns närmare uppgifter om de största brister som vi konstaterade vid revisionen.

51

De system som grundas på referenspriser hade stora begränsningar, även om de användes flitigt, framför allt därför att referenspriserna tillhandahölls av byggnadsföretag och därmed sannolikt låg över de reella marknadspriserna efter förhandlingar eller konkurrensutsatta upphandlingar. I Spanien (Extremadura), Italien (Sicilien) och Polen konstaterade vi vid revisionen att det i regel gick att göra besparingar på i genomsnitt 30–40 % jämfört med referenspriserna efter ett anbudsförfarande.

52

Det var bara i Rumänien som referenspriser fastställdes på grundval av faktiska transaktioner mellan regeringen och byggnadsföretag. Priser fanns dock endast tillgängliga för ett begränsat utbud av offentliga bygg- och anläggningsarbeten och hade inte uppdaterats sedan 2009. Förvaltningsmyndigheten i Tyskland (Sachsen) godkände automatiskt avvikelser på upp till 50 % från referenspriserna utan att undersöka saken närmare.

53

Risken för uppdrivna referenspriser kan visserligen minskas när de slutliga kostnaderna fastställs på grundval av ett rättvist konkurrensutsatt anbudsförfarande, men det finns ingen garanti när det gäller projekt som inte har valts ut via ett konkurrensutsatt anbudsförfarande (vilket är fallet med vissa åtgärder och stödmottagare i Spanien (Extremadura) och Italien (Sicilien)) och i de fall där förfarandena för offentlig upphandling har allvarliga brister.

54

Vid revisionen konstaterade vi flera sådana brister som medförde att det inte gick att garantera en rättvis konkurrens och rimliga kostnader (se ruta 11).

Ruta 11

Exempel på förfaranden för offentlig upphandling som stod i vägen för insyn, rättvis konkurrens och rimliga kostnader

Spanien (Extremadura)

Förvaltningsmyndigheten beslutade godtyckligt att tilldela ett statsägt byggnadsföretag kontrakt för 18 % (eller cirka 14 miljoner euro) av anslaget till åtgärd 125. Förvaltningsmyndigheten motiverade sitt beslut med att bygg- och anläggsarbetena var ”brådskande”, ”specifika och av en särskild typ” och ”omfattades av sekretess”. Men myndigheterna kunde inte lägga fram några bevis som styrkte det. Projektkostnaderna ersattes utifrån en prislista som företaget och de nationella myndigheterna hade enats om. Det här förfarandet går kanske snabbare än om man skulle anordna ett anbudsförfarande, men det garanterar inte att de priser som man får är i linje med marknadspriserna.

Också när formella anbudsförfaranden anordnades var tilldelningskriterierna ibland otydliga och gick därför inte att kontrollera. Så var det i ett granskat projekt med en uppskattad kostnad på 11 miljoner euro som fick 48 av 100 poäng utifrån vaga kriterier, t.ex. ”kunskap om projektet, området och förslagets kvalitet”, ”säkerhetsregler respekteras”, ”miljöåtgärder” och ”annan förbättring som föreslås”.

Rumänien

Vid revisionen hittade vi också dåligt definierade tilldelningskriterier. Till exempel använde man kriteriet ”kortast tid för att genomföra bygg- och anläggningsarbetena” i nio av de elva granskade projekten utan att ange vad som var en acceptabel tidsram eller kontrollera om den föreslagna tidsåtgången var realistisk. Den tidsåtgång som angavs i de vinnande anbuden och efterföljande kontrakt överskreds kraftigt i praktiken: bygg- och anläggningsarbetena varade upp till åtta gånger längre än vad som hade angetts i kontraktsvillkoren (24 månader i stället för tre). Ogynnsamma väderförhållanden kunde endast delvis förklara dessa förseningar.

Italien (Sicilien)

Kontrakten avseende offentliga bygg- och anläggningsarbeten tilldelades genom konkurrensutsatta anbudsförfaranden där man använde en metod som ledde till att de lägsta anbuden automatiskt uteslöts²², vilka avfärdades och klassades som ”avvikande” utan någon vidare analys. Förfarandet hindrade att det sparsammaste anbudet valdes ut och sporrar inte anbudsgivare att erbjuda sitt lägsta pris.

Hållbarhetskrav tog ingen hänsyn till investeringarnas livslängd

55

De finansierade investeringarnas hållbarhet är central för att projektmålen och de mer vidsträckta målen i landsbygdsprogrammet ska uppnås. Hållbarhet är särskilt viktigt när det gäller infrastrukturinvesteringar med tanke på den långa livslängd som förväntas²³, det stora antalet användare, behovet av att garantera fortsatt tillgång till offentliga tjänster och de höga kostnader som det rör sig om både vid den första investeringen och vid det efterföljande underhållet. Olika undersökningar har visat att kostnaderna för att upprusta infrastruktur som har förfallit är mycket högre än kostnaderna för att upprätthålla den ursprungliga kvalitetsnivån²⁴. Fördelarna med lämplig planering för underhåll sträcker sig längre än finansiella överväganden eftersom de även påverkar livskvaliteten och säkerhetsnormer. Att det finns en lämplig underhållsplan och en särskild budget är därför avgörande för att investeringarna ska bli ändmålsenliga.

56

Ingen av de granskade medlemsstaterna hade bett stödmottagarna att lämna in en detaljerad underhållsplan med en beskrivning av kraven på och kostnaderna för regelbundet och extra underhåll. Stödmottagarna behövde inte öronmärka medel för underhållet eller ange vilka finansieringskällor som skulle användas.

57

I Rumänien påpekade det nationella revisionsorganet att landsbygdsutvecklingsfinansierade investeringar i social och kulturell infrastruktur kanske inte var hållbara eftersom stödmottagarna kan få svårt att finansiera de tillhörande verksamheterna från den lokala budgeten när projektet väl är avslutat. Denna risk bekräftades senare eftersom stödmottagarna i mer än hälften av de 191 projekt som granskades av det utbetalande organet 2014 inte kunde visa att de planerade verksamheterna verkligen bedrevs efter det att projektet hade avslutats.

58

Risken för att projektens output och resultat kanske inte blir hållbara konstaterades även när det gällde landsvägar i Italien (Sicilien), där förvaltningsmyndigheten tänkte använda landsbygdsprogrammet för 2014–2020 till att ge stöd till upprustningskostnaderna för vägar som hade byggts eller upprustats med hjälp av EU-medel bara cirka tio år tidigare²⁵. Det tyder på att vägarna kan ha försämrats kraftigt på relativt kort tid på grund av dåligt underhåll.

59

För att investeringarnas varaktighet ska kunna garanteras krävs det enligt förordning nr 1698/2005 om landsbygdsutveckling att medlemsstaterna återvinner Ejflu-bidraget om ett investeringsprojekt genomgår en betydande förändring som ”påverkar dess art eller förutsättningarna för genomförandet” inom fem år (den så kallade åtagandeperioden) jämfört med förvaltningsmyndighetens beslut om finansiering²⁶. Kravet är dock inte differentierat efter typ av investering. Det var bara i Tyskland (Sachsen), Italien (Sicilien) och Rumänien som längre åtagandeperioder angavs för vissa typer av investeringar, trots att den begränsade tidsramen för efterhandskontroller minskade stödmottagarnas incitament att fullgöra sina åtaganden (se ruta 12).

Ruta 12

God praxis som medlemsstaterna tillämpar för att garantera infrastrukturinvesteringarnas hållbarhet och deras begränsningar

Tyskland (Sachsen)

Under programperioden 2007–2013 fanns olika långa åtagandeperioder²⁷ som varade mellan fem och 20 år efter det att projektet hade avslutats, beroende på vilken typ av projekt det var och de totala stödberättigande kostnaderna. Dessa åtagandeperioder beaktades vid den riskbedömning som ledde till att ett antal projekt valdes ut för efterhandskontroller, vilket gjorde det sannolikare att äldre projekt skulle ingå i urvalet.

En annan sak som främjade hållbara investeringar i skolor var kravet att de sökande (kommuner) tillsammans med sina ansökningar skulle lämna in en skriftlig bekräftelse från kultur- och idrottsministeriet att den skola som berördes av moderniseringsprojektet förväntades fortsätta sin verksamhet i fem eller tio år.

Rumänien

Som en del av stödvillkoren för åtgärd 125 (som ger stöd till traktor- och skogsvägar och bevattningsinfrastruktur) var stödmottagarna skyldiga att åta sig att upprätthålla och upprusta den finansierade infrastrukturen under hela dess livslängd. Men efterhandskontroller då detta åtagande skulle kunna kontrolleras genomförs enbart upp till fem år efter det datum då bidragsöverenskommelsen ingicks.

60

De granskade medlemsstaterna tillämpade i allmänhet femårskravet och använde efterhandskontroller²⁸ för att kontrollera att stödmottagarna hade fullgjort sina åtaganden. Varje år ska kontrollerna i efterhand omfatta minst 1 % av de stödberättigande offentliga utgifterna för investeringsinsatser för vilka slutbetalningar har gjorts från Ejflu. Men det går att komma upp till 1 % bara genom att ett enda projekt kontrolleras. Eftersom åtagandeperioden i Polen och Rumänien räknades från datumet för finansieringsbeslutet blev denna period dessutom mycket kortare i praktiken efter det att projektet hade avslutats. Till exempel avslutades sju av de tio projekt som granskades i dessa två medlemsstater mer än två år efter finansieringsbeslutet. Det medförde att femårskravet och motsvarande kontroller hade mindre relevans i praktiken när det gällde att se till att projekten var hållbara.

Stora förseningar i den administrativa processen påverkade åtgärdernas effektivitet och ändamålsenlighet

61

Om Ejflu-finansieringen ska bli attraktiv för potentiella stödmottagare och projekt ska kunna åstadkomma fördelar för landsbygdsområden i rimlig tid bör de administrativa förfarandena inte vara alltför utdragna och krångliga.

62

Tre (Italien (Sicilien), Rumänien och Polen) av de fem granskade medlemsstaterna hade satt tidsfrister för behandlingen av projektansökningar och ansökningar om slutbetalning. Tidsfristerna låg i allmänhet på mellan en och fyra månader.

63

Medlemsstaternas tidsfrister för att behandla bidragsansökningar överskreds när det gäller merparten av de åtgärder som granskades (se figur 5)²⁹. I Tyskland (Sachsen), Polen och Rumänien tog det³⁰ från tre och en halv till nio månader att behandla bidragsansökningarna medan de italienska (sicilianska) myndigheterna behövde runt 16 månader för att behandla ansökningarna inom åtgärderna 125 och 321 med extremfall som tog mer än tre år. Det berodde främst på att det tog enormt lång tid att göra de nödvändiga kontrollerna av stödmottagarnas stödberättigande.

64

Betalningsansökningar behandlades i allmänhet snabbare än bidragsansökningar, men stora förseningar förekom återigen i Italien (Sicilien) (se figur 6).

Figur 5

Behandling av bidragsansökningar (medianvärde, i månader)

*Informationen om Italien (Sicilien) inom åtgärd 321 gäller endast för den granskade delåtgärden Azione 2; i Rumänien genomförs åtgärd 321 tillsammans med åtgärd 322.

**I Polen genomförs åtgärd 322 tillsammans med åtgärd 323.

Källa: Europeiska revisionsrätten utifrån uppgifter från medlemsstaterna.

Figur 6

Behandling av betalningsansökningar (medianvärde, i månader)

*I Italien (Sicilien) användes endast uppgifterna om behandlingen av slutbetalningsansökningar vid beräkningen; i Italien (Sicilien) fanns inte heller någon information om åtgärd 321 tillgänglig eftersom inget av de godkända projekten hade fått sin slutbetalning i december 2014.

Källa: Europeiska revisionsrätten utifrån uppgifter från medlemsstaterna.

65

Vid revisionen konstaterade vi att Rumänien har hittat ett bra sätt att komma till rätta med de främsta orsakerna till förseningarna och begränsa den sökandes administrativa börda. För att skynda på projektinlämningen och utvärderingen godtar det utbetalande organet för programperioden 2014–2020 att ansökningar fortlöpande lämnas in helt och hållet online (inbegripet alla styrkande handlingar), och urvalsrapporter kommer att offentliggöras med kortare intervaller än under den föregående programperioden.

Kommissionen började systematiskt följa upp brister och medlemsstaternas åtgärdsplaner för dem sent under programperioden

66

Under programperioden 2007–2013 kontrollerade kommissionen, främst genom sina revisioner av överensstämmelse, om medlemsstaterna uppfyllde de rättsliga kraven på att använda urvalskriterer, kontrollera om kostnaderna var rimliga och följa reglerna för offentlig upphandling. Inriktningen och omfattningen på kommissionens revisioner inbegrep inte granskning av resultataspekter.

67

Vid revisionerna identifierade kommissionen således endast ett fåtal av de brister som nämns ovan: främst dem som gällde tillämpningen av reglerna för offentlig upphandling i Rumänien, vilket ledde till en finansiell korrigering³¹ 2014. Först 2013 började kommissionen systematiskt följa upp de åtgärder som medlemsstaterna hade vidtagit för att komma till rätta med grundorsakerna till fel i landsbygdsutvecklingsåtgärder, inbegripet fel avseende projekturvalsystemet, kontroller av kostnadernas rimlighet och offentlig upphandling. Som en följd av detta är det bara Italien (Sicilien) och Rumänien av de granskade medlemsstaterna som har infört eller håller på att ta fram nya förfaranden som ska åtgärda en del av de konstaterade bristerna. Men ändringarna kom för sent för att ha någon effekt på merparten av utgifterna under programperioden 2007–2013.

68

Kommissionen har medgett de tidigare problemen och gjort förändringar inför programperioden 2014–2020, som ska förbättra situationen.

69

När det gäller projekturvalet är det ett uttalat krav för landsbygdsprogrammen för 2014–2020 att det ska finnas med principer som styr hur urvalskriterierna fastställs. Kommissionen gav ut en vägledning i mars 2014 där medlemsstaterna uppmanades att se till att stöd- och urvalskriterier tillämpas på ett öppet och enhetligt sätt under hela programperioden, att urvalskriterier tillämpas även i de fall då den tillgängliga budgeten räcker för att finansiera alla stödberättigande projekt och att projekt med en sammanlagd poäng under ett visst tröskelvärde utesluts från stöd.

70

När det gäller offentlig upphandling utarbetade kommissionen i slutet av 2014 riktlinjer för hur man undviker vanliga fel i EU-medfinansierade projekt³². I dokumentet kritiserar kommissionen användningen av ”genomsnittsprismetoden”, som innebär att anbud som ligger nära genom genomsnittet för alla anbud får fler poäng än anbud som avviker från genomsnittet eftersom kommissionen menar att den metoden är ett exempel på orättvis behandling av anbudsgivare, särskilt av dem med giltiga låga anbud. Mer vägledning finns i ämnen som hur man väljer ett lämpligt förfarande för offentlig upphandling, tidsfrister och urvals- och tilldelningskriterier. När vi genomförde revisionen hade dock förhandsvillkoren³³ för offentlig upphandling inte uppfyllts av Rumänien och bara delvis av Italien (Sicilien) och Polen. Om förhandvillkoren inte har uppfyllts senast i slutet av 2016 kan det leda till att betalningarna till medlemsstaterna hålls inne, något som vi nyligen rekommenderade³⁴.

71

Kommissionen anordnade en serie workshoppar i ämnet rimliga kostnader och förenklade kostnadsalternativ under 2014 och 2015. Frågan om hur man fastställer och använder referenspriser (se punkt 51) togs dock inte upp i de vägledningsdokument som diskuterades vid workshopparna.

72

Kommissionen har inte vidtagit någon särskild åtgärd när det gäller medlemsstaternas krav på och kontroller av projektens hållbarhet.

Del III – övervaknings- och utvärderingssystemet gav inte tillräcklig information om projektresultat

73

Det behövs resultatinformation om landsbygdsutvecklingsutgifternas ändamålsenlighet och effektivitet för att man ska kunna visa vad som har uppnåtts med EU-budgeten och också att den har använts väl (redovisningsskyldighet). Vidare används den informationen till att göra EU-budgeten effektivare och ändamålsenligare genom att man vägleder den pågående förvaltningen av åtgärder, pekar på möjliga förbättringar och hjälper till att utforma morgondagens politik, t.ex. genom att lyfta fram de typer av investeringar som fått goda resultat.

74

För att kunna visa vad som har uppnåtts med den del av EU-budgeten som använts till landsbygdsinfrastrukturåtgärder ska medlemsstaterna samla in uppgifter om den output och de resultat som projekten har levererat. Enligt den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen (CMEF) måste medlemsstaterna samla in information om åtminstone följande output- och resultatindikatorer (se tabell).

Tabell

Översikt över de obligatoriska output- och resultatindikatorerna enligt CMEF för programperioden 2007–2013¹

Kod | Åtgärd | Outputindikator | Resultatindikator
125 | Infrastruktur som är av betydelse för utveckling och anpassning inom jordbruket och skogsbruket | —Antal insatser som får stöd —Total investeringsvolym | Ökning av bruttoförädlingsvärdet hos de företag som får stöd
321 | Grundläggande tjänster för ekonomin och befolkningen på landsbygden | —Antal åtgärder som får stöd —Total investeringsvolym | Landsbygdsbefolkning som får ta del av förbättrade tjänster
322 | Förnyelse och utveckling av byar | —Antal byar där åtgärder vidtas —Total investeringsvolym
323 | Bevarande och uppgradering av natur- och kulturarvet på landsbygden | —Antal åtgärder till förmån för natur- och kulturarvet som får stöd —Total investeringsvolym

1 När det gäller landsbygdsutvecklingspolitiken kommer CMEF att ersättas av det gemensamma övervaknings- och utvärderingssystemet (CMES) under perioden 2014–2020. Närmare uppgifter om det nya systemet finns i punkt 85 och framåt.

75

Med hänsyn till medfinansieringsdelen och oberoende av det övervaknings- och utvärderingsarbete som krävs enligt den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen har medlemsstaterna intresse av projektövervakning eftersom det är ett viktigt verktyg för att hålla reda på projektens framsteg och hålla sig informerad om huruvida de uppnår de förväntade resultaten och målen i landsbygdsprogrammet. Övervakningen kan genomföras med hjälp av den administrativa information och kontrollinformation som finns och genom att relevant information regelbundet samlas in från stödmottagarna³⁵. Medlemsstaterna får fastställa kompletterande programspecifika indikatorer (inom eller utanför den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen).

76

Vi granskade uppgiftsinsamlings- och övervakningssystemen i de granskade medlemsstaterna och konstaterade liksom i tidigare rapporter³⁶ att det saknades relevant och tillförlitlig information för att man skulle kunna dra någon slutsats om åtgärdernas ändamålsenlighet. Därför mätte revisorerna projektresultaten och i förekommande fall uppfyllelsen av specifika projektmål utifrån de bevis som inhämtats vid projektbesöken. I bilaga II finns närmare information om de granskade projekten.

De granskade projekten levererade den fysiska output som förväntades men tillförlitlig information om projektresultaten fanns ofta inte tillgänglig

77

Alla 32 granskade projekt levererade den fysiska output som förväntades (t.ex. modernisering av en väg, uppförande av ett avloppssystem), och 20 av dem respekterade tidsfristerna i bidragsöverenskommelsen och/eller i kontraktet om bygg- och anläggningsarbetena. De förseningar som förekom motiverades i vissa fall delvis av dåliga väderförhållanden eller andra omständigheter som låg utanför stödmottagarnas kontroll.

78

Genom att förväntad output levererades uppnådde vissa projekt också automatiskt sina mål i fråga om resultat, t.ex. genom att översvämningsskyddet i ett bestämt område förbättrades (se ruta 13).

Ruta 13

Exempel på ett projekt som levererade den output och de resultat som förväntades

Polen

Det granskade projektet, som inbegrep utbyggnad och modernisering av en pumpanläggning till en uppskattad kostnad av 700 000 euro, avslutades i enlighet med de tekniska specifikationerna, med ungefär 100 000 euro i besparingar i förhållande till den godkända budgeten (tack vare ett konkurrensutsatt anbudsförfarande) och med fem månaders försening på grund av att ett administrativt dokument levererades sent. Den nya kraftfullare pumpanläggningen behövdes efter en omfattande översvämning på nära 800 ha i regionen 2001 och den förbättrade skyddet av 320 ha jordbruksmark mot årstidsbetingade översvämningar.

Källa: Revisionsrätten.

79

Men detta är inte alltid fallet. Det kan hända att projekt inte uppnår förväntade resultat trots att den fysiska output som man har enats om har levererats. Vid revisionen konstaterade vi att medlemsstaterna inte samlade in tillförlitlig information om hur framgångsrika projekten hade varit på kort och medellång sikt när det gällde att uppnå målen i landsbygdsprogrammet och projektspecifika delmål. Det berodde främst på att de inte lyckades fastställa relevanta indikatorer och på att det saknades särskilda mål och delmål i ansökan och i bidragsbeslutet. I landsbygdsprogrammet för Italien (Sicilien) t.ex. ingick målet att göra vattenbesparingar genom investeringar i vatteninfrastruktur, men myndigheterna hade inte fastställt någon indikator som gjorde att det gick att bedöma om målet hade uppnåtts; de granskade projekten saknade även motsvarande kvantifierbara delmål.

80

När revisionen utfördes hade tre av de fem granskade medlemsstaterna (Spanien (Extremadura), Italien (Sicilien) och Polen) inte lämnat in den obligatoriska övervakningsinformation som krävs enligt den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen om resultatindikatorn för åtgärd 125, ”öka bruttoförädlingsvärdet hos de företag som får stöd”. De två andra medlemsstaterna (Tyskland (Sachsen) och Rumänien) rapporterade ett värde för indikatorn, som dock grundades på otillförlitlig information (se ruta 14).

Ruta 14

Otillförlitlig uppgiftsinsamlingsmetod: finansiella uppgifter från jordbruksföretag beaktades inte när deras konkurrenskraft mättes

Rumänien

Syftet med indikatorn ”öka bruttoförädlingsvärdet hos de företag som får stöd” är att kvantifiera åtgärd 125:s effekt på konkurrenskraften hos de jordbruks- och skogsbruksföretag som fick stöd. Men i Rumänien beräknades indikatorn för hela den kommun där projekten genomfördes (utifrån kommunens finansiella räkenskaper) och inte för de jordbruksföretag som drog nytta av de nya vägarna.

81

När det gäller resultatindikatorn för åtgärderna 321, 322 och 323, ”landsbygdsbefolkning som får ta del av förbättrade tjänster”, rapporterade medlemsstaterna hela befolkningen i den kommun där projektet genomfördes, oavsett antalet faktiska användare av den finansierade infrastrukturen (se ruta 15). Den här rapporteringsmetoden leder till uppdrivna siffror, särskilt i de fall där flera projekt genomförs i en enda kommun och hela befolkningen rapporteras för vart och ett av dessa projekt och därmed räknas flera gånger när siffrorna sammanställs.

Ruta 15

Exempel på ett projekt där kommunens hela befolkning ansågs dra nytta av en ny investering, trots att projektet endast gällde ett begränsat antal invånare

Tyskland (Sachsen)

Inom ett projekt som gällde upprustning av en 200 meter lång sträcka av en byväg rapporterade de tyska myndigheterna för resultatindikatorn för åtgärd 322, ”landsbygdsbefolkning som får ta del av förbättrade tjänster”, att 40 631 människor drog nytta av investeringen. Det är det totala antalet invånare i kommunen, men bara en liten andel av dem använder vägen i praktiken eftersom endast cirka 300 invånare bor i den by där projektet genomfördes.

I den årliga lägesrapporten för 2014 rapporterade Sachsen för resultatindikatorn för åtgärd 322 att 2,9 miljoner människor tog del av förbättrade tjänster i landsbygdsområden. Det är mer än regionens hela landsbygdsbefolkning på cirka 2 miljoner invånare.

82

Inte heller när de granskade medlemsstaterna fastställde kompletterande programspecifika indikatorer kunde de mäta hur framgångsrika insatserna hade varit. Det berodde huvudsakligen på två saker. För det första fastställde medlemsstaterna inga delmål och för det andra mätte de kompletterande indikatorerna output som antalet kilometer upprustad väg och inte resultatet i förhållande till målen i landsbygdsprogrammet, som att göra vattenbesparingar, göra det möjligt för jordbrukare att minska sina transportkostnader och erbjuda landsbygdsbefolkningen vissa tjänster.

83

Av de 32 granskade projekten saknade 20 mätbara delmål avseende resultat. Men revisorerna kunde inhämta en del uppgifter om de faktiska resultat som hade uppnåtts (se exemplen i ruta 16 och närmare uppgifter i bilaga II). Vissa positiva resultat konstaterades visserligen i 13 fall, men i tio av dem var informationen inte tillräcklig för att revisorerna skulle kunna dra någon slutsats om hur ändamålsenliga projekten var när det gällde att uppnå målen i landsbygdsprogrammet. I fyra fall visade de aktuella indikatorerna att delmålen inte hade uppnåtts. I ytterligare tre fall var den inhämtade informationen inte tillförlitlig. I bilaga II finns närmare information om de granskade projekten.

Ruta 16

Begränsade bevis på positiva resultat och otillförlitliga uppgifter

I Italien (Sicilien) och Spanien (Extremadura) samlade myndigheterna inte in uppgifter om enskilda projektresultat. På revisorernas begäran var det bara tre av de åtta respektive två av de sju granskade stödmottagarna i de två regionerna som kunde få fram en del kvantifierade uppgifter om resultatet. Uppgifterna visade i regel investeringarnas positiva effekt. Men ett projekt som gällde asfaltering av en landsväg i ett turistområde i Spanien (Extremadura) hade ingen positiv effekt på antalet turister. Det genomsnittliga antalet besökare hade faktiskt minskat åren efter det att projektet hade avslutats om man jämför med det genomsnittliga antalet besökare före projektet. Det fanns ingen information om investeringens effekter på jordbruksföretagen.

Källa: Revisionsrätten.

I Rumänien gav stödmottagarna revisorerna kvantifierade uppgifter om delmål och resultat för fyra av de fem granskade projekten, som fick bidrag på mellan en och 2,4 miljoner euro.

Endast ett projekt hade uppnått sitt delmål att ansluta 575 användare till det nya vatten- oh avloppssystemet. Tre andra projekt var fortfarande långt ifrån att uppnå sina delmål nästan tre år efter det att projektet hade avslutats: mindre än hälften av det antal användare som var målet hade anslutits till avloppsnätet i två vattenprojekt och inga nya arbetstillfällen hade skapats i det återstående projektet, trots att skapande av sysselsättning var ett av målen.

I Tyskland (Sachsen) grundades de uppgifter som rapporterades för de tre huvudsakliga resultatindikatorerna för åtgärderna på myndigheternas antaganden om det troliga resultatet av en investering. Det fanns inga uppgifter om delmål och det faktiska resultatet för dessa indikatorer. Den information som revisorerna kunde få fram om de granskade projekten var därför begränsad till grundläggande indikatorer som hur många hushåll som använder de finansierade vägarna.

I Polen rapporterade stödmottagarna uppgifter till förvaltningsmyndigeten om projektresultat när det gällde fyra av de fem granskade projekten som visade ett ökat antal användare och allmän uppfyllelse av projektmålen. Men i tre fall fanns det inga styrkande handlingar som gjorde att revisorerna kunde kontrollera de rapporterade uppgifterna.

Kommissionen har uppmanat medlemsstaterna att förbättra sin övervakning och utvärdering men en del brister kommer troligen att kvarstå under programperioden 2014–2020

84

Medlemsstaterna har huvudansvaret³⁷ för att samla in uppgifter till output och resultatindikatorer, medan kommissionen ansvarar för övervakningen och tillsynen av genomförandet av landsbygdsprogrammen och offentliggör information som samlats in från medlemsstaterna via den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen.

85

När det gäller resultatindikatorn för åtgärd 125, ”öka bruttoförädlingsvärdet hos de företag som får stöd” medgav kommissionen att de flesta medlemsstaterna trots vägledningen 2010 om hur man mäter en ökning av bruttoförädlingsvärdet hade svårt att bedöma indikatorn på ett tillförlitligt sätt. Till programperioden 2014–2020 har den därför ersatts med indikatorn ”förändring i jordbruksproduktionen på företag som erhåller stöd/ÅAE (årsarbetsenhet)”. Kommissionen har sagt att den nya indikatorn endast ska bedömas av externa utvärderare eftersom medlemsstaterna inte har de expertkunskaper som krävs inom sina förvaltningar. För programperioden 2014–2020 har ytterligare en obligatorisk resultatindikator införts för motsvarande åtgärd 125, nämligen ”procentandel bevattnad mark som ställs om till effektivare bevattningssystem”.

86

När det gäller den resultatindikator som används för åtgärderna 321, 322 och 323, ”landsbygdsbefolkning som får ta del av förbättrade tjänster” godtog kommissionen de rapporterade uppgifterna trots risken för att antalet användare överskattades. För programperioden 2014–2020 kommer en liknande resultatindikator att användas för dessa åtgärder (”procentandel av landsbygdsbefolkningen som får ta del av förbättrade tjänster/infrastrukturer”). Kommissionen kommer inte att acceptera att samma befolkning rapporteras flera gånger (för varje projekt som genomförs i området) för den nya resultatindikatorn; den rapporteringsmetoden är dock uttryckligen tillåten när det gäller den nya outputindikatorn ”procentandel av landsbygdsbefolkningen som får ta del av förbättrade tjänster/infrastrukturer”.

87

När revisionen genomfördes kunde vi inte bedöma i vilken utsträckning de nya indikatorerna kommer att åtgärda bristerna i de förra indikatorerna. Men att bedöma åtgärdernas ändamålsenlighet enbart utifrån förändring i jordbruksproduktionen, procentandel bevattnad mark som ställs om till effektivare bevattningssystem och procentandel av landsbygdsbefolkningen som får ta del av förbättrade infrastrukturer ger ingen fullständig bild av om de medel som fördelats till åtgärderna har varit framgångsrika eller inte med hänsyn till den stora mångfalden av finansierade projekt.

88

Under programperioden 2007–2013 var det på grund av de stora förseningarna i infrastrukturåtgärderna en obalans mellan utgiftscykeln och tidpunkten för rapporteringskraven. Det ledde till att det saknades aktuella uppgifter till halvtidsutvärderingarna, och det är högst troligt att även efterhandsutvärderingarna kommer att komma för tidigt för att man ska kunna använda tillförlitliga uppgifter. Om övervaknings- och utvärderingsinformationen inte finns tillgänglig vid viktiga rapporteringstillfällen kan medlemsstaterna och kommissionen inte använda den till att förbättra genomförandet av åtgärderna.

89

Den här situationen kommer troligtvis att kvarstå under programperioden 2014–2020 eftersom medlemsstaterna ska utarbeta den första utökade årliga genomföranderapporten, inbegripet utvärderingsresultat, 2017, även om hanteringen av utgifter började ganska sent på grund av förseningar i processen för att godkänna landsbygdsprogrammen³⁸. Avsaknaden av tillförlitlig och relevant information i tid om resultatet av användningen av de offentliga medel som investerats i infrastruktur gör det svårt att uppnå en resultatbaserad förvaltning av framtida medel.

11 Artikel 5.1. i kommissionens förordning (EG) nr 1974/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1698/2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) (EUT L 368, 23.12.2006, s. 15).

12 Liknande granskningsresultat finns i särskild rapport nr 9/2010 Används de utgifter inom EU:s strukturåtgärder som avser vattenförsörjning till hushållen på bästa möjliga sätt?, särskilt punkterna 64–67 där vi konstaterar att ”medlemsstaterna tenderar att maximera det ekonomiska stödet från EU genom att hålla nere avgifterna”.

13 Senare undersökningar och rapporter i ämnet är bl.a. Repair Priorities: Transportation spending strategies to save taxpayer dollars and improve roads (upprustningsprioriteringar – utgiftsstrategier för transport för att spara skattebetalarnas dollar och förbättra vägar), Smart Growth America and Taxpayers for Common Sense, 2011, Infrastructure productivity: how to save $1 trillion a year (infrastrukturproduktivitet: hur man sparar en biljon dollar om året); McKinsey Global Institute, 2013 och EU Road Surfaces: Economic and Safety Impact of the Lack of Regular Road Maintenance (EU:s vägbeläggningar: ekonomisk och säkerhetsmässig effekt av bristen på regelbundet vägunderhåll), Europaparlamentets generaldirektorat för unionens inre politik, 2014.

14 I artikel 77.2 och artikel 78 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005 anges följande: ”På eget initiativ kan företrädarna för kommissionen delta i kommitténs arbete som rådgivare” och ”Övervakningskommittén skall försäkra sig om att landsbygdsutvecklingsprogrammet genomförs på ett effektivt sätt”. Det görs genom att man överväger och reviderar urvalskriterierna, övervakar framsteg mot målen och uppfyllelsen av delmålen m.m.

15 Granskningsresultaten i årsrapporten bygger på ett urval av fem partnerskaps-avtal: de i Tyskland, Frankrike, Lettland, Polen och Portugal.

16 Landsbygdsutvecklingsprogrammen för 2014–2020 för de återstående två granskade regionerna (Spanien (Extremadura) och Italien (Sicilien)) har inte granskats eftersom de inte hade godkänts när revisionen genomfördes.

17 I enlighet med principerna för sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet i artikel 30.2 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.

18 I artikel 71.2 i förordning (EG) nr 1698/2005 anges följande: ”Utgifter kan endast berättiga till stöd från EJFLU om de avser sådana insatser som beslutats av programmets förvaltningsmyndighet, eller under dess ansvar, i enlighet med det behöriga organets urvalskriterier.”

19 Endast i undantagsfall (t.ex. tillfällig direkt finansiering till skolprojekt) gjordes projekturvalet direkt centralt av förvaltningsmyndigheten.

20 I artikel 24.2 d i kommissionens förordning (EU) nr 65/2011 av den 27 januari 2011 om till lämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1698/2005 vad gäller kontroller och tvärvillkor i samband med stöd för landsbygdsutveckling (EUT L 25, 28.1.2011, s. 8) anges att medlemsstaterna ska granska huruvida de angivna kostnaderna är rimliga som en del av de administrativa kontrollerna av stödan sökningarna. En bedömning ska göras, t.ex. mot bakgrund av kostnaderna i andra liknande fall, genom en jämförelse med andra anbud, eller genom att en särskild kommitté får detta i uppdrag. I artikel 24.2 c i samma förordning anges dessutom att medlemsstaterna ska granska huruvida insatsen i fråga, i de fall detta är relevant, är förenlig med nationella regler och EU-regler om offentlig upphandling, statligt stöd, andra obligato riska normer i den nationella lagstiftningen eller i lands bygdsutvecklingsprogrammet.

21 Revisionsrättens årsrapporter, särskild rapport nr 6/2013 Har åtgärderna för att diversifiera ekonomin på landsbygden gett medlemsstaterna och kommissionen valuta för pengarna?, särskild rapport nr 22/2014 och särskild rapport nr 23/2014 Fel i landsbygds-utvecklingsutgifter: Vad beror de på och hur åtgärdas de? (http://eca.europa.eu).

22 I enlighet med artikel 86.1 i Italiens lag om offentlig upphandling 163/2006 omfattar detta förfarande fyra steg: 1) utesluta 10 % av de högsta och lägsta mottagna anbuden, 2) beräkna genomsnittet för rabatterna (dvs. nedsättningar jämfört med det uppskattade värdet på kontraktet) på de återstående anbuden, 3) till detta genomsnitt lägga de olika rabatter som ligger över genomsnittet, 4) fördela kontraktet till den anbudsgivare som erbjuder en rabatt som ligger strax under värdet på den rabatt som beräknades efter steg 3.

23 I sin vägledning för kostnads-nyttoanalysen av investerings-projekt (som kom ut i juli 2008) angav kommissionen att för merparten av infrastrukturen är den tidshorisont för vilken de finansiella prognoserna ska göras, och som inte bör över stiga projektets ekonomiska livslängd, minst tjugo år. I vägledningen finns t.ex. en rekommendation om en tidshorisont för vägprojekt på 25 år och 30 år för vatten infrastruktur.

24 Exempel på sådana under-sökningar finns i fotnot 13.

25 Den möjligheten fanns med i förslaget till landsbygds-program för perioden 2014–2020, som skickades till kommissionen i juli 2014 (avsnitt M04 – Investeringar i fysiska tillgångar (artikel 17), s. 221).

26 Artikel 72 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005.

27 Inför programperioden 2014–2020 har åtagandeperioderna kortats ner till den femårsperiod som är standard och anges i artikel 71 i Europa-parlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

28 I enlighet med artikel 30 i kommissionens förordning (EG) nr 1975/2006 av den 7 december 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1698/2005 i fråga om kontroller och tvärvillkor i samband med stöd för landsbygdsutveckling (EUT L 368, 23.12.2006, s. 74).

29 När det gällde Spanien (Extremadura) gick det inte att uppskatta sådan statistik eftersom det inte fanns några översiktliga uppgifter om alla godkända projekt inom de granskade åtgärderna.

30 Medianvärde: det värde i en ordnad uppsättning värden där det finns lika många värden som är större som det finns värden som är mindre (om det är ett jämt antal värden får man medianen genom att ta medelvärdet av de två värdena som ligger i mitten).

31 Som en följd av gransknings-resultaten får kommissionen inleda förfaranden varigenom EU:s finansiering till den aktuella medlemsstaten minskas för att kompensera för de konstaterade bristerna. Dessa förfaranden kallas finansiella korrigeringar.

32 Public Procurement Guidance for Practitioners on the avoidance of common errors in ESI Funded projects (vägled-ning i offentlig upphandling för ansvariga om hur man undviker vanliga fel i ESI finansierade projekt).

33 Förhandsvillkor infördes genom artiklarna 2 och 19 i förordning (EU) nr 1303/2013 som en förutsättning för ändamålsenlig och effektiv uppfyllelse av unionens prioriteringars särskilda mål. Förhandsvillkoret för offentlig upphandling är ”att det finns former för effektiv tillämpning av unionsrätten om offentlig upphandling på området för de europeiska struktur- och investeringsfonderna”.

34 Rekommendation 2 i revisions rättens särskilda rapport nr 10/2015 Mer behöver göras för att åtgärda problemen vid offentlig upphandling inom EU:s sammanhållningsutgifter (http://eca.europa.eu).

35 Åtminstone under den fem årsperiod då insatsen får behålla stödet enligt artikel 72 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005.

36 Se de särskilda rapporterna nr 8/2012, nr 1/2013, nr 6/2013 och nr 12/2013 (http://eca.europa.eu).

37 Artikel 79 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005.

38 Endast 79 av de 118 landsbygdsutvecklingsprogrammen hade godkänts av kommissionen i september 2015.

Slutsatser och rekommendationer

90

Under perioden 2007–2013 fördelade EU 13 miljarder euro till infrastrukturprojekt på landsbygden som ska öka jordbruks- och skogsbruksföretags konkurrenskraft och förbättra livskvaliteten på landsbygden. Tillsammans med medlemsstaternas medfinansiering uppgick det totala belopp som kanaliseras via fyra landsbygdsutvecklingsåtgärder till 19 miljarder euro.

91

Infrastrukturåtgärderna genomfördes med delad förvaltning som innebar att kommissionen godkände de landsbygdsprogram som lämnades in av medlemsstaterna, som sedan valde ut vilka projekt som skulle finansieras.

92

Vid revisionen försökte vi besvara följande fråga:

Har medlemsstaterna och kommissionen fått valuta för pengarna med stödet till infrastrukturinvesteringar på landsbygden?

93

Enskilda granskade projekt levererade visserligen förväntad fysisk output och gav i vissa fall ett tydligt positivt bidrag till landsbygdsområdena, men vi konstaterade att medlemsstaterna och kommissionen, som delade på förvaltningen, endast fick begränsad valuta för pengarna eftersom stödet inte systematiskt fördelades till de kostnadseffektivaste projekt som arbetade för de mål som fastställts i landsbygdsprogrammen och eftersom det inte fanns tillräckligt med information som visade om åtgärderna hade varit framgångsrika eller inte.

94

Kommissionen och medlemsstaterna delar på ansvaret för att genomföra ett mycket stort antal infrastrukturprojekt, som inte bara gäller landsbygdsutveckling utan hela spektrumet av strukturmedel. Trots det fanns det få bevis på att de hade en ändamålsenlig samordning eller utbyte av bästa praxis för att förbättra förvaltningen av medlen och få mer valuta för pengarna, t.ex. genom projekturvalsförfaranden, kontroller av kostnadernas rimlighet och hållbarhetskontroller. Det finns fortfarande utrymme för närmare samarbete, vilket borde göra det möjligt att uppnå betydligt mer med den finansiering som finns.

95

De konstaterade bristerna och våra rekommendationer beskrivs närmare nedan.

96

Vid revisionen konstaterade vi att medlemsstaterna saknade en samordnad metod för att kvantifiera infrastrukturbehoven på landsbygden (t.ex. antalet vägar som behöver upprustas och den budget som krävs för det) och för att hitta finansieringskällor. Inte i något av de granskade landsbygdsprogrammen beaktade man de befintliga nationella, regionala eller lokala offentliga eller privata medel som skulle kunna tillgodose – eller redan tillgodosåg – samma behov som landsbygdsprogrammen. Därför gjordes inga försök att kvantifiera det återstående likviditetsgapet – vilket skulle motivera Ejflu-interventionen – för sådana investeringar (se punkterna 20–22).

97

Då det saknas en samordnad metod som omfattar alla finansieringsmöjligheter kan ersättning av fonder förekomma, vilket leder till ineffektivt utnyttjande av knappa medel. I två av de granskade medlemsstaterna fanns det tecken på att ersättning av medel hade förekommit eftersom de nationella eller regionala medel som fanns tillgängliga för landsvägar drogs tillbaka eller minskades just när liknande projekt började få stöd inom landsbygdsprogrammet (se punkterna 23–24).

98

Vi fann en del exempel på god praxis, men medlemsstaterna kanaliserade inte systematiskt landsbygdsprogrammens finansiering till projekt där det fanns påvisbart behov av offentligt stöd. Det betyder att det finns risk för dödviktseffekt, och det är inte nödvändigtvis så att projektresultaten kan tillskrivas bidraget (se punkterna 25–30).

99

Avsaknaden av tydliga avgränsningar ledde i vissa fall till att olika medel användes omväxlande för samma typer av infrastruktur med den inneboende risken för att det i onödan skapas dubbla förvaltningsstrukturer (se punkterna 31–32).

100

Fyra av de fem granskade medlemsstaterna hade inrättat samordningsstrukturer, men de verkade inte aktivt för komplementaritet mellan medlen. Det fanns fall där bristen på komplementaritet med nationella och lokala medel undergrävde projektens effektivitet och ändamålsenlighet (se punkterna 33–36).

101

Kommissionen vidtog åtgärder för att samordningen av EU-medel skulle bli bättre under programperioden 2014–2020, men medlemsstaternas planeringsdokument ger ännu inte tillräckliga garantier för att de nya metoderna kommer att leda till bättre samordning (se punkterna 37–41).

Rekommendation 1 – Behovsanalys och samordning mellan finansieringskällor

a)Medlemsstaterna bör ha en samordnad metod för att stödja infrastruktur på landsbygden, där de kvantifierar behov och likviditetsgap och motiverar användningen av landsbygdsutvecklingsåtgärder. Med den metoden bör man överväga vilka EU-medel, nationella, regionala eller lokala och privata medel som skulle kunna tillgodose – eller som redan tillgodoser – samma behov som de i landsbygdsprogrammen. Medlemsstaterna bör se till att landsbygdsutvecklingsmedlen inte bara ersätter andra offentliga medel som är ämnade för samma politikområde och välja ut projekt där det finns ett påvisbart behov av offentligt stöd och som ger ett mervärde.

b)Vid delad förvaltning bör kommissionen verka för att bästa praxis tillämpas så att risken för dödviktseffekt minskar och uppmuntra medlemsstaterna att inte bara byta ut andra medel mot landsbygdsutvecklingsmedel och på så sätt uppnå större mervärde hos de använda EU-medlen.

c)Medlemsstaterna bör bättre utnyttja de samordningsstrukturer som finns, t.ex. samordningsorgan och gemensamma förvaltnings-, kontroll- och övervakningsrutiner och införa ändamålsenliga mekanismer som minskar luckor och överlappningar i finansieringen i enlighet med de vägledande principerna i den gemensamma strategiska ramen. Till exempel skulle medlemsstaterna kunna prioritera de projekt som passar bäst ihop med de nationella, regionala eller lokala planerna för integrerad utveckling av infrastrukturen.

d)Kommissionen bör bygga vidare på de första åtgärder som vidtagits och se till att samordningen av de olika EU-medlen är ändamålsenlig samt göra en ingående bedömning av komplementariteten mellan de olika EU-medel som medlemsstaterna ska använda under programperioden 2014–2020. Kommissionen bör vara förutseende och uppmuntra medlemsstaterna att lära av erfarenheterna från andra fonder som ger stöd till infrastruktur (t.ex. Eruf och Sammanhållningsfonden) och göra förvaltningen av åtgärder effektivare. Kommissionen bör ta det tillfälle i akt som den utökade årliga genomföranderapport som medlemsstaterna ska lämna in 2019 ger och bedöma ändamålsenligheten i samordningsmekanismerna och vid behov föreslå hur de kan bli bättre.

102

Enligt EU-lagstiftningen ska medlemsstaterna fastställa urvalskriterier som gör att de ändamålsenligaste och effektivaste stödberättigande projekten prioriteras och ger underlag för att avslå dem som inte ger valuta för pengarna. I de granskade medlemsstaterna fastställde man antingen inga urvalskriterier eller så ledde de inte alltid till att de kostnadseffektivaste projekten med avseende på målen i landsbygdsprogrammet verkligen valdes ut (se punkterna 43–49).

103

Vi konstaterade brister i de system som medlemsstaterna har infört för att bedöma projektkostnadernas rimlighet. Bristerna ökar risken för att offentliga medel inte används på det sparsammaste sättet. De granskade medlemsstaterna förlitade sig främst på referenspriser och förfaranden för offentlig upphandling för att garantera att kostnaderna var rimliga. Men de verktygen tillämpades inte på lämpligt sätt för att kostnadernas rimlighet skulle kunna garanteras, vilket vi har konstaterat i tidigare rapporter. De system som grundas på referensprislistor hade stora begränsningar, även om de användes flitigt, eftersom referenspriser ofta ligger över de verkliga marknadspriser till vilka transaktioner görs (t.ex. när konkurrensutsatta anbudsomgångar anordnas). I flera fall hindrade den offentliga upphandlingen rättvis konkurrens och rimliga kostnader (se punkterna 50–54).

104

För att garantera investeringarnas hållbarhet tillämpade de granskade medlemsstaterna i allmänhet standardkravet på en femårig åtagandeperiod – som i praktiken blev mycket kortare för merparten av projekten. När det gäller vissa projekt tillämpade tre av de granskade medlemsstaterna längre åtagandeperioder, som stämde bättre överens med investeringarnas livslängd. Men ingen av de granskade medlemsstaterna bad stödmottagarna att lämna in en underhållsplan eller att avsätta en del av budgeten till underhåll (se punkterna 55–60).

105

För att Ejflu-finansiering ska bli attraktiv för potentiella stödmottagare och projekt ska kunna generera fördelar för landsbygdområden i rimlig tid bör de administrativa förfarandena inte vara för långdragna och krångliga. Två av de granskade medlemsstaterna/regionerna satte inga tidsfrister för behandlingen av bidrags- och betalningsansökningar, medan de andra tre kraftigt överskred de satta tidsfristerna, särskilt för bidragsansökningar (se punkterna 61–65).

106

Under den första delen av programperioden 2007–2013 uppmanade kommissionen inte medlemsstaterna tillräckligt att följa principerna om att man ska få valuta för pengarna (sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet), t.ex. genom att fastställa urvalskriterier som prioriterar de kostnadseffektivaste projekten, använda rimliga referenspriser och garantera rättvisa och konkurrensutsatta förfaranden för offentlig upphandling. Kommissionen har dock föreslagit en del förbättringar till programperioden 2014–2020 (se punkterna 66–72).

Rekommendation 2 – Förvaltning av åtgärderna

a)Medlemsstaterna bör fastställa och konsekvent tillämpa kriterier för att garantera att de kostnadseffektivaste projekten väljs ut, det vill säga de projekt som har potential att bidra mest till målen i landsbygdsprogrammet per kostnadsenhet (t.ex. de projekt som höjer jordbruksföretagens produktivitet mest eller som gör den största vattenbesparingen per kostnadsenhet i de värst drabbade områdena). Urvalssystemen bör systematiskt fastställa ett lägsta tröskelvärde med hänsyn till projektens kvalitet.

b)När det gäller ändamålsenliga kontroller av kostnadernas rimlighet bör kommissionen och medlemsstaterna genomföra rekommendationerna i revisionsrättens särskilda rapport om den frågan³⁹. Framför allt när det gäller infrastrukturprojekt bör medlemsstaterna se till att projektkostnadsberäkningarna grundas på aktuell prisinformation som speglar de faktiska marknadspriserna och att förfarandena för offentlig upphandling är rättvisa och medger insyn och främjar verklig konkurrens.

c)Medlemsstaterna bör beakta de subventionerade investeringarnas livslängd när de fastställer hållbarhetskraven och kontrollerna.

d)Medlemsstaterna bör bestämma en rimlig tidsram för behandlingen av bidrags- och betalningsansökningar och följa den.

107

De 32 granskade projekten levererade i allmänhet förväntad fysisk output, t.ex. nya eller upprustade vägar, vattenförsörjnings- och avloppssystem eller renoverade skolbyggnader. Men liksom i tidigare rapporter⁴⁰ konstaterade vi att informationen om projektresultat antingen saknades eller inte var tillräckligt tillförlitlig för att man skulle kunna avgöra hur ändamålsenliga åtgärderna var. Meningsfulla uppgifter om resultaten samlas antingen inte in eller, när de gör det, bygger de på stödmottagarnas redovisningar eller uppskattningar som inte är direkt kopplade till de finansierade projekten.

108

Av de 32 granskade projekten saknade 20 mätbara mål och delmål. När det fanns mätbara mål fanns det få eller inga garantier för att de rapporterade uppgifterna var tillförlitliga och begränsade bevis på positiva resultat för de få projekt där det fanns uppgifter om resultatet. Till exempel rapporterade man inom flera projekt som syftade till att förbättra landsbygdsbefolkningens livskvalitet det totala antalet invånare i en kommun som ”den befolkning i landsbygdsområden som tar del av förbättrade tjänster”; i själva verket användes de nya anläggningar som uppförts, som vägar i avlägsna områden, endast av ett begränsat antal personer (se punkterna 77–83).

109

Kommissionen har föreslagit förändringar inför programperioden 2014–2020. Men bristande kvalitet på indikatorerna och den sena starten på genomförandet av åtgärder påverkar sannolikt övervakningen och utvärderingen (se punkterna 84–89). När det saknas relevant och tillförlitlig information om resultat i tid hindras besluten om den framtida politiska inriktningen och hur man bäst uppnår de uppsatta målen för infrastrukturinvesteringar i landsbygdsområden, och kommissionens ambition att förvalta budgeten genom resultat som garanterar att varje euro används klokt blir svårare att uppnå.

Rekommendation 3 – Övervakning, utvärdering och feedback

a)Under programperioden 2014–2020 bör kommissionen och medlemsstaterna samla in relevanta och tillförlitliga uppgifter i tid som ger användbar information om hur de finansierade projekten och åtgärderna uppnår sina mål. Informationen bör göra att man kan dra slutsatser om hur ändamålsenligt och effektivt medlen har använts, identifiera vilka åtgärder och typer av infrastrukturprojekt som bidrar mest till EU-målen och ge tillförlitlig grund för hur förvaltningen av åtgärderna kan förbättras.

b)Medlemsstaterna bör se till att tydliga och specifika mål fastställs för de projekt som tilldelas medel. Målen bör om möjligt kvantifieras så att det blir lättare att genomföra och övervaka projekten och ge användbar feedback till förvaltningsmyndigheterna.

Denna rapport antogs av revisionsrättens avdelning I, med ledamoten Augustyn KUBIK som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 16 december 2015.

För revisionsrätten

Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
Ordförande

39 Se särskild rapport nr 22/2014.

40 Se särskilda rapporterna nr 8/2012, nr 1/2013, nr 6/2013 och nr 12/2013.

Bilagor

Bilaga I

EU-medel till infrastrukturåtgärderna 125, 321, 322 och 323 – planerade och använda under programperioden 2007–2013

Källa: Europeiska revisionsrättens sammanställning utifrån uppgifter på europeiska nätverket för landsbygdsutvecklings webbplats: Financial and physical indicators (finansiella och fysiska indikatorer) (http://enrd.ec.europa.eu/enrd-static/policy-in-action/rural-development-policy-in-figures/rdp-monitoring-indicator-tables/financial-and-physical-indicators/en/financial-and-physical-indicators_en.html).

Bilaga II

Översikt över granskade projekt

Medlemsstat | Åtgärd | Projektbeskrivning | Stödberättigande kostnader (avrundade, euro) | Landsbygdsutvecklingsstöd i % av de stödberättigande kostnaderna | Förseningar (månader) | Finansierings-datum | Slutdatum för bygg- och anläggningsarbetena | Fanns det mätbara mål för projekt-resultaten? | Projektresultat när granskningsbesöket gjordes (oktober 2014 till februari 2015)
Tyskland (Sachsen) | 125 | Upprustning av 1,4 km skogsväg | 100 000 | 80 % | – | 15.5.2009 | 10.10.2009 | 1 000 m³ avverkning av timmer på fem år | 3 936 m³ avverkning av timmer på fyra år
321 | Brandtrappa och utbyggnad av primärskola | 35 000 | 100 % | – | 8.5.2012 | 5.9.2012 | Nej | 75 elever och sex lärare fick bättre säkerhet
321 | Utbyggnad av dagomsorgscentrum | 145 000 | 100 % | 6 | 30.9.2011 | 24.10.2012 | Minska energiförbrukningen | Energibesparande åtgärder genomfördes
321 | Upprustning av 1,6 km väg | 130 000 | 85 % | – | 11.3.2011 | 22.7.2011 | Direkta stödmottagare: tolv hushåll, tre firmor och två företag | Direkta stödmottagare: tolv hushåll, tre firmor och två företag
321 | Upprustning av 1 km väg | 110 000 | 85 % | – | 4.4.2011 | 2.9.2011 | Nej | Har inte kvantifierats
322 | Upprustning 0,175 km väg och 0,252 km gångväg | 115 000 | 89 % | – | 26.3.2009 | 17.11.2009 | Direkta stödmottagare: tolv hushåll och tre offentliga byggnader | Direkta stödmottagare: tolv hushåll och tre offentliga byggnader
322 | Upprustning 1,6 km väg | 760 000 | 85 % | – | 17.8.2010 | 15.8.2011 | Direkta stödmottagare: 170 hushåll, sex firmor och två offentliga byggnader | Direkta stödmottagare: 170 hushåll, sex firmor och två offentliga byggnader
Italien (Sicilien) | 125 | Anläggning av 2,7 km väg och upprustning av 2,6 km väg | 1 330 000 | 80 % | 4 | 25.2.2010 | 16.1.2013 | Nej | Har inte kvantifierats
125 | Anläggning av 3,3 km väg | 1 060 000 | 80 % | 6 | 30.12.2010 | 21.3.2013 | Nej | Har inte kvantifierats
125 | Anläggning av 3,3 km väg och upprustning av 2,2 km väg | 1 350 000 | 80 % | 4 | 31.8.2010 | 23.8.2012 | Nej | Ökat antal djur: + 26 % 2010–2014
125 | Anläggning av 2,8 km väg och upprustning av 1 km väg | 960 000 | 80 % | 2 | 21.12.2010 | 19.10.2012 | Nej | Ökat antal turister: + 28 %; ökat antal djur: +38 % 2011–2013
125 | Utbyte av 4 km rör som används av 390 jordbrukare | 1 760 000 | 100 % | – | 10.11.2011 | 8.1.2014 | Nej | Har inte kvantifierats
321 | Förnyelse av vattenledningsnät och vattentank | 130 000 | 100 % | – | 30.3.2012 | 13.1.2014 | Nej | 10–15 % minskning av vattenförluster
322 | Förnyelse av byns vattenfontän | 160 000 | 100 % | – | 3.7.2012 | 19.6.2013 | Nej | Har inte kvantifierats
322 | Förnyelse av byns huvudtorg (byggnader + vattenfontän) | 810 000 | 100 % | 3 | 22.11.2011 | 15.2.2014 | Nej | Har inte kvantifierats
Polen | 125 | Förbättra pumpstationen för att skydda mot översvämningar | 800 000 | 75 % | 5 | 17.11.2010 | 25.6.2012 | Förbättra översvämningsskyddet på ett område på 320 ha | Bättre översvämningsskydd på 320 ha
321 | Återuppbyggnad och utbyggnad av ett avloppsreningsverk | 2 500 000 | 40 % | – | 16.12.2009 | 28.8.2012 | Uppfylla de rättsliga standarderna för vattenkvalitet | 172 nya användare rapporterades, men inget styrkande underlag lämnades in; minskning av användningsgraden från 81 % 2012 till 71 % 2014; de rättsliga standarderna för vattenkvalitet uppfylldes
321 | Anläggning av 4,5 km vattenförsörjningssystem och 2,8 km avloppsnät | 300 000 | 75 % | – | 11.8.2011 | 9.8.2012 | Nej | 160 användare (vattenförsörjning) och 150 användare (avloppssystem) rapporterades, men inga styrkande underlag lämnades in
321 | Anläggning av 8,9 km avloppsnät och upprustning av 1,7 km vattenförsörjningsnät | 800 000 | 50 % | 2 | 16.12.2009 | 31.12.2012 | Nej | 48 nya användare rapporterades, men inga styrkande underlag lämnades in
322/323 | Renovering av ett kulturcentrum, parkeringsområde och utrustning till en fotbollsplan | 95 000 | 75 % | – | 14.8.2009 | 31.12.2011 | Nej | Har inte kvantifierats
Rumänien | 125 | Upprustning av 7,4 km väg | 800 000 | 100 % | 2 | 1.12.2010 | 22.10.2012 | Nej | Direkta resultat har inte kvantifierats; antal subventionerade gårdar i området ökade från 58 år 2012 till 72 år 2014
322 | Upprustning av 18,5 km väg och upp förande av fritidsanläggningar för tio barn | 2 400 000 | 100 % | 8 | 17.6.2010 | 13.12.2012 | Sju nya jobb; tio barn på fritidshem | Inga nya jobb, 16 barn på fritidshem
322 | Anläggning av 15 km av vattenförsörjningsnät och 14,5 km avloppsystem och reningsverk för avloppsvatten | 2 190 000 | 100 % | 10 | 28.8.2008 | 23.6.2011 | 575 nya avloppsanslutningar | 628 nya avloppsanslutningar, bättre vattenkvalitet
322 | Anläggning av 0,93 km väg och 21 km avloppsnät | 1 270 000 | 100 % | – | 25.9.2008 | 16.5.2011 | 1 725 nya avloppsanslutningar | 802 nya avloppsanslutningar
322 | Upprustning av 4 km väg, anläggning av 14 km avloppssystem, renovering av stadshus och dagomsorgscentrum för tolv barn | 1 770 000 | 100 % | 16 | 22.7.2009 | 28.5.2012 | 871 nya avloppsanslutningar, åtta nya jobb, tolv barn på dagomsorgscentrumet | 327 nya avloppsanslutningar, inga nya jobb, tolv barn på dagomsorgscentrumet
Spanien (Extremadura) | 125 | Upprustning av 1,3 km bevattningskanal och utbyte av sju pumpar/filter | 800 000 | 90 % | – | 29.8.2013 | 29.8.2014 | Nej | Har inte kvantifierats
125 | Anläggning av 144,6 km oasfalterad väg som används av 1 629 jordbrukare | 7 910 000 | 100 % | – | 23.2.2009 | 21.1.2011 | Nej | Har inte kvantifierats
125 | Upprustning av två vägar på 6,4 km + 14,8 km | 1 420 000 | 100 % | – | 25.9.2012 | 22.1.2013 | Nej | 22 % minskning av antalet turister under de två år som följde på byggnadsarbetena (2013–2014) jämfört med det genomsnittliga antalet turister under perioden 2007–2012
125 | Upprustning av 18,2 km väg | 630 000 | 100 % | – | 11.2.2013 | 2.2.2014 | Nej | Har inte kvantifierats
323 | Utmärkning av landsvägar/stigar | 120 000 | 100 % | – | 2.7.2013 | 30.5.2014 | Nej | Har inte kvantifierats
323 | Upprustning av en landsväg/cykelväg | 120 000 | 100 % | – | 29.5.2013 | 8.5.2014 | Nej | Har inte kvantifierats
413 | Inköp av möbler och utrustning till ett äldreboende | 175 000 | 100 % | – | 1.8.2011 | 23.3.2012 | 30 fler personer ska inhysas | 30 fler personer kunde inhysas

Kommissionens svar

Sammanfattning

III

Medlemsstaterna uppmuntrades att i sina landsbygdsprogram inkludera de viktigaste landsbygdsområden som ska utvecklas. I programmen måste fastställas inom vilka områden EU-stödet till landsbygdsutveckling ger det största mervärdet. Medlemsstaterna måste välja de mest relevanta insatser som ska finansieras. Ejflu har gjort att man kan finansiera investeringar som annars kanske inte skulle ha finansierats.

III Första strecksatsen

Under programperioden 2007–2013 ombads medlemsstaterna motivera sina investeringsprioriteringar på grundval av en swot-analys av föreliggande behov. Bestämmelserna om strategisk programplanering och effektiv samordning av utnyttjandet av olika fonder har skärpts under programperioden 2014–2020. Risken för dödviktseffekt måste bedömas från fall till fall, beroende på typen av investeringar och lokala investeringsförhållanden.

III Andra strecksatsen

Urvalskriterier och urvalsförfaranden fastställs av medlemsstaterna. Under programperioden 2007–2013 erinrade kommissionen vid flera tillfällen medlemsstaterna om deras skyldighet att fastställa verkliga urvalskriterier och att tillämpa urvalsförfarandena korrekt. För att hjälpa medlemsstaterna att undvika brister i tillämpningen av urvalskriterier tog kommissionen fram en vägledning om stöd- och urvalsvillkor som ska tillämpas under programperioden 2014–2020.

III Tredje strecksatsen

Även om informationen från övervaknings- och utvärderingssystemet (t.ex. från halvtidsutvärderingarna) var ofullständig och kanske inte alltid helt tillförlitlig, gav den en bra överblick över genomförandet av landsbygdsprogrammen. När det gäller fleråriga program kan en korrekt bedömning av vissa resultat, t.ex. bruttoförädlingsvärde och effekter, emellertid inte göras förrän en bra bit in på programperioden samt i efterhand. Sådana effekter kan inte mätas förrän det har gått tillräckligt lång tid sedan genomförandet. För de flesta insatser hade så inte skett vid tidpunkten för halvtidsutvärderingen. Vissa resultat och effekter av programmen kunde därför inte mätas, till skillnad från utgifter och output.

IV

Kommissionen utfärdade en grundläggande vägledning för programperioden 2007–2013 för att hjälpa medlemsstaterna att utforma sina landsbygdsprogram.

När det gäller programperioden 2014–2020 har kommissionen utfärdat en mer ingående vägledning med information om stödvillkor, urvalskriterier och investeringar.

V a)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

V b)

Kommissionen godtar denna rekommendation och har börjat genomföra den.

När kommissionen fastställde den rättsliga ramen för programperioden 2014–2020 vidtogs nödvändiga åtgärder för att förbättra samordningen mellan olika fonder vad gäller stödet till infrastruktur på landsbygden. Samordning och komplementaritet mellan EU:s fonder i nationella/regionala strategier är något som kommissionens olika avdelningar arbetar med. Det är emellertid de nationella/regionala myndigheterna som måste verkställa en sådan samordning/komplementaritet när det gäller enskilda åtgärder/projekt i samband med programmens genomförande.

Kommissionen kommer regelbundet att övervaka och bedöma genomförandet i medlemsstaterna inom den fastställda ramen för övervakning och rapportering av resultat.

V c)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

V d)

Kommissionen godtar denna rekommendation men anser, eftersom en bedömning av enskilda åtgärder var för sig är av begränsat värde, att utvärderingar bör göras för hela fokusområden, som avspeglar politiska mål. Kommissionen understryker vidare vikten av att i samband med utvärderingar tolka och analysera de uppgifter som samlas in i syfte att dra slutsatser om ändamålsenlighet och effektivitet.

V e)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

Iakttagelser

Kommissionens gemensamma svar avseende punkterna 20–22

Under programperioden 2007–2013 ombads medlemsstaterna motivera sina investeringsprioriteringar på grundval av en swot-analys av föreliggande behov. Bestämmelserna om strategisk programplanering och effektiv samordning av utnyttjandet av olika fonder har skärpts under programperioden 2014–2020.

Samordning skulle säkras på nationell och/eller regional nivå. Medlemsstater och/eller regioner har tillsammans bedömt behovet av komplementaritet på grundval av avgränsning. Integrerade metoder har ofta tillämpats på regional och lokal nivå som syftat till att optimera EU:s medfinansiering.

23

På grundval av lärdomarna från programperioden 2007–2013 skärper regelverket för programperioden 2014–2020 en strategisk programplanering och ökar komplementariteten mellan EU:s och ländernas fonder.

24

Insatserna i landsbygdsprogrammen finansieras gemensamt av kommissionen och medlemsstaterna. När de nationella finansiella resurserna varit knappa har Ejflu gjort att medlemsstater och regioner kan finansiera insatser i landsbygdsområden som kanske annars inte skulle ha finansierats, vilket har gynnat lokalbefolkningen.

Ruta 2 – Italien (Sicilien)

Enligt de sicilianska myndigheterna saknade regionen nationella eller regionala resurser för att finansiera strukturella investeringar. Ejflu har i detta sammanhang gjort att regionen kan finansiera insatser i landsbygdsområden som kanske annars inte skulle ha finansierats.

Ruta 2 – Tyskland (Sachsen)

Den ersättning av offentliga medel som illustreras av fallet i Sachsen är en följd av att budgeteringen i Tyskland görs på årsbasis, medan landsbygdsprogrammet är ett flerårigt program (7 år) som genomförs enligt n + 2-regeln.

25

Att Ejflu ersätter offentliga medel på projektnivå innebär inte nödvändigtvis att ytterligare effekter uteblir. Det har, på grundval av de granskade projekten, inte påvisats att Ejflu-åtgärderna inte har stöttat investeringar för vilka den ekonomiska avkastningen inte var tillräcklig för att motivera investeringens hela kostnad.

26

Det förutses inte i lagstiftningen att stödsatser ska understödjas med ekonomiska analyser. Flera medlemsstater motiverade behovet av insatser i landsbygdsprogrammet och gjorde makroekonomiska analyser:

—Siciliens landsbygdsprogram innehåller en analys av jordbruk, skogsbruk och landsbygdsområden och gör det möjligt att fastställa relevanta behov.

—Rumäniens landsbygdsprogram innehåller en beskrivning av behovet av infrastrukturinvesteringar, samt även en viss kvantifiering av behoven. Medfinansieringssatsen fastställdes på axelnivå och med hänsyn till makroekonomiska kriterier.

Se även kommissionens svar avseende punkterna 20–22.

29

Projekt kan finansieras med Ejflu-stöd och/eller nationella resurser. Detta innebär inte att projekten skulle ha genomförts även utan stödet från landsbygdsprogrammen. Kommissionen anser att lämpliga urvalskriterier är nödvändiga för att se till att stödet riktas in på ett effektivt sätt. Kontrollen av enskilda sökandes finansieringskapacitet bör inte utgöra en oproportionerligt stor administrativ börda för förvaltningsmyndigheterna.

Ruta 4

När det gäller Sicilien har de italienska myndigheterna konstaterat dubbelfinansiering, varför de berörda projekten har utestängts från stöd från landsbygdsprogrammet.

31

Fastställandet av avgränsningskriterier kan vara ett sätt att undvika dubbelfinansiering. Överlappning av offentliga medel får emellertid förekomma så länge dubbelfinansiering av samma poster undviks, eftersom det inte nödvändigtvis medför att mervärdet från de olika insatserna uteblir.

31 Första strecksatsen

Enligt artikel 56 i förordning (EG) nr 1698/2005 finansierar Ejflu bara ”småskalig infrastruktur” inom åtgärden ”grundläggande tjänster”. I Sachsens landsbygdsprogram sattes därför ett tak för dessa typer av projekt. Detta hindrar inte att Eruf stöder integrerade projekt.

31 Andra strecksatsen

De avgränsningskriterier som fastställts av Sicilien i landsbygdsprogrammet är tydliga och tillåter inte överlappning av offentliga medel. Förvaltningsmyndigheten ansvarar för att göra lämpliga kontroller för att se till att avgränsningen respekteras.

31 Tredje strecksatsen

Det polska landsbygdsprogrammet 2007–2013 innehåller avgränsningsregler för följande:

a)Typen av projekt: t.ex. grundläggande bredbandsinfrastruktur för Eruf; lokala anslutningar för Ejflu.

b)Lokalisering: t.ex. bredband i ”vita” landsbygdsområden (dvs. utan tillgång till bredband).

Detta innebär att ett enskilt projekt bara kan finansieras via en enda källa åt gången.

32

I artikel 60 i förordning (EG) nr 1698/2005 hänvisas enbart till skyldigheten att fastställa avgränsningskriterier i förhållande till EU:s stödinstrument. Förvaltningen av nationella medel och inrättandet av nationella/regionala samordningsstrukturer är medlemsstaternas ansvar. Överlappningen mellan EU-stöd och nationellt stöd i ett givet område utgör ingen risk för komplementariteten så länge dubbelfinansiering av samma insats undviks.

33

Flera medlemsstater vidtog åtgärder för att sörja för komplementaritet mellan fonderna.

—Rumänien inrättade en mekanism som syftar till att främja komplementaritet.

—Italien har inrättat en ram inom vilken alla regionala program som får EU-stöd kan samverka för att uppnå gemensamma mål

35

Samordning skulle säkras på nationell och/eller regional nivå. Medlemsstater och/eller regioner har tillsammans bedömt behovet av komplementaritet på grundval av avgränsning. Integrerade metoder har ofta tillämpats på regional och lokal nivå i syfte att optimera EU:s medfinansiering.

36

När det gäller Rumänien innebär detta enskilda exempel inte att det inte finns någon komplementaritet mellan fonderna.

När det gäller Sicilien har kommissionen bett denna region att i förslaget till landsbygdsprogram 2014–2020 förtydliga att inget stöd kan ges till ombyggnad av vägar som är i dåligt skick på grund av brist på regelbundet underhåll eller till nya vägar i områden där det redan finns vägar som är i dåligt skick på grund av brist på underhåll.

38

Under 2007–2013 kunde program bara godkännas om det fanns behovsanalyser som på ett tillfredsställande sätt underbyggde medlemsstaternas strategiska val. Bara överlappningar av medel för samma typ av insatser kan godtas, under förutsättning att detta inte leder till dubbelfinansiering av samma åtaganden.

Under 2007–2013 eftersträvades komplementaritet mellan EU:s stödinstrument genom fastställande av avgränsningskriterier.

Se även kommissionens gemensamma svar avseende punkterna 20–22.

40

Ersättning av medel medför inte nödvändigtvis att mervärdet från de olika fonderna uteblir. Ersättning av medel var i vissa fall nödvändigt på grund av det svåra läget för de offentliga finanserna i många medlemsstater och regioner.

41

Komplementariteten mellan de olika fonderna beaktas i partnerskapsavtalen och i de operativa programmen och landsbygdsprogrammen.

Det rumänska partnerskapsavtalet innehåller information om synergieffekter mellan olika fonder och närmare uppgifter om samordningsmekanismer. I enskilda informationsblad har Rumänien dessutom pekat på möjlig komplementaritet och samordning med andra fonder.

Frågan om komplementaritet har diskuterats ingående med medlemsstaterna under förhandlingarna om landsbygdsprogrammen 2014–2020. Kommissionen har gett medlemsstaterna lämplig vägledning i dessa frågor.

I det föreslagna landsbygdsprogrammet 2014–2020 för Sicilien, som inte hade godkänts vid tidpunkten för granskningen, finns faktiskt en beskrivning av mekanismer som ska främja komplementaritet mellan de olika EU-fonderna.

Ruta 7 – Italien (Sicilien)

De stöd- och urvalskriterier som tillämpas är inte bara de som fastställs i det landsbygdsprogram för Sicilien som kommissionen har godkänt. Anbudsinfordran bör inte innehålla ytterligare eller andra stödkriterier än de som fastställs i landsbygdsprogrammet. Regionen bör inte heller genomföra åtgärder inom landsbygdsprogrammet utifrån kriterier som inte förutses i de berörda informationsbladen i enlighet med landsbygdsprogrammet. Det är förvaltningsmyndighetens ansvar att se till att programmet genomförs korrekt.

45

De konstaterade bristerna förväntas bli åtgärdade i landsbygdsprogrammen 2014–2020. Enligt artikel 49 i förordning (EU) nr 1305/2013 ska urvalskriterier tillämpas i ett öppet och väldokumenterat förfarande. I kommissionens vägledning om stöd- och urvalskriterier för landsbygdsprogrammen 2014–2020 sägs dessutom uttryckligen att urvalskriterier bör tillämpas även om förvaltningsmyndigheten är den enda stödmottagaren.

47

I Polen var mottagarna av detta stöd regionala organ ansvariga för vatteninfrastruktur som bland annat ansvarar för att projekt väljs ut på rätt sätt.

48

Det är medlemsstaternas och regionernas ansvar att se till att urvalskriterier tillämpas korrekt så att bara de projekt som håller högst kvalitet får stöd från Ejflu. Kommissionen har gett medlemsstaterna vägledning om hur lämpliga urvalskriterier ska tillämpas.

Ruta 9 – Italien (Sicilien)

Vid övervakningskommitténs möte i juni 2013 informerade förvaltningskommittén kommissionen om den korrekta tillämpningen av alla urvalskriterier som förutses i landsbygdsprogrammet. I alla ansökningsomgångar efter juni 2013 avseende åtgärder inom axel 1 och axel 3 fastställdes dessutom en minimipoäng för att ytterligare säkerställa kvaliteten på de projekt som valdes ut.

50

Kommissionen har utfärdat vägledning om rimliga kostnader som tar upp vikten av att man gör riskbaserade kontroller som är anpassade till de belopp och den stödintensitet som det är fråga om.

51

I sin vägledning om kontroller och påföljder inom landsbygdsutveckling uppmuntrar kommissionen medlemsstaterna att ha tillförlitliga prisdatabaser och om möjligt komplettera detta system med jämförelser av offerter och expertutlåtanden.

Ruta 11 – Spanien (Extremadura)

Under godkännandeprocessen för landsbygdsprogrammet 2014–2020 tog kommissionen upp frågan om direkt tilldelning av stöd till statsägda företag, i synnerhet vad gällde rättfärdigandet av priser. Denna brist förväntas bli åtgärdad i landsbygdsprogrammet 2014–2020.

56

Även om det kan anses vara god praxis i samband med vissa investeringar att kräva in en underhållsplan finns det ingen rättslig skyldighet att göra detta.

57

Denna risk har även konstaterats av kommissionen och har, till följd av revisionsrättens särskilda slutsatser, inkluderats i den rumänska handlingsplanen för felprocent.

58

Siciliens landsbygdsprogram 2014–2020 hade inte godkänts vid tidpunkten för granskning. Efter förhandlingar med de regionala myndigheterna har det beslutats att kostnaderna för dessa projekt inte kommer att få stöd i landsbygdsprogrammet 2014–2020.

60

Under programperioden 2014–2020 får, enligt artikel 71 i förordning (EU) nr 1303/2013, femårsperioden inte räknas från godkännandet av ansökan utan från slutbetalningen till stödmottagaren.

61

Under förhandlingarna om programperioden 2014–2020 uppmuntrade kommissionen medlemsstaterna att skynda på de administrativa processerna så att stödmottagarna kan genomföra insatserna från och med programperiodens början.

62

Även om administrativa tidsfrister kan betraktas som god praxis finns det inga rättsliga bestämmelser som ger kommissionen rätt att tvinga medlemsstaterna att fastställa sådana tidsfrister.

63

Medlemsstaterna har i samband med de årliga granskningsmötena och mötena i övervakningskommittén erinrats om vikten av ett snabbt förfaringssätt så att programmen kan genomföras framgångsrikt och EU-medlen utnyttjas effektivt.

67

Kommissionen fann i samband med sina egna revisioner liknande brister som revisionsrätten, bland annat fel i projekturvalet, kostnaders rimlighet och underlåtenhet att följa regler för offentlig upphandling. På grundval av resultaten av dessa revisioner åtog sig de granskade medlemsstaterna att vidta korrigerande åtgärder för att förbättra situationen inom ovannämnda områden.

70

Den enda utestående ändringen av den (nationella) lagen om offentlig upphandling i Polen trädde i kraft den 19 oktober 2014. Kommissionens bedömning pågår fortfarande.

Rumänien utarbetade faktiskt tillsammans med kommissionen en förstärkt handlingsplan under 2015 för dessa förhandsvillkor. Handlingsplanen antogs av de rumänska myndigheterna den 9 juli 2015 och håller nu på att genomföras avseende alla ESI-fonder.

71

Bedömningen av kostnaders rimlighet har i hög grad behandlats i vägledningen om kontroller och påföljder inom landsbygdsutveckling, vilken även innehåller information om användning av referenspriser.

72

När det gäller infrastrukturprojekt får det inte ske någon väsentlig ändring av projekten som påverkar deras karaktär, mål eller genomförandevillkor och som leder till att deras ursprungliga mål undergrävs. Detta ska kontrolleras genom stickprovskontroller i efterhand i enlighet med artikel 52 i förordning (EU) nr 809/2014.

Kommissionens gemensamma svar avseende punkterna 79 och 81

Under programperioden 2007–2013 var den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen (CMEF) ny. Vissa medlemsstater behövde tid för att lära sig metoden att samla in och behandla uppgifter, samt för att använda utvärderingsresultaten.

Informationen från övervaknings- och utvärderingssystemet var, även om den var ofullständig och kanske inte alltid helt tillförlitlig, den bästa som fanns tillgänglig vid denna tidpunkt med tanke på de ekonomiska och praktiska begränsningarna. Kommissionen har föreslagit lösningar på en rad problem som rör övervaknings- och utvärderingssystemet för programperioden 2014–2020, men det kommer alltid att vara nödvändigt att väga nyttan av övervaknings- och utvärderingsaktiviteterna mot den kostnad och administrativa börda som de ger upphov till.

80

I sina skrivelser till medlemsstaterna med iakttagelser om de årliga lägesrapporterna har kommissionen uppmanat myndigheterna att skynda på kvantifieringen av indikatorerna.

Ruta 15

Det faktum att bara några få hundra personer bor i en by där en väg byggs säger inget om hur många personer som faktiskt använder eller kan komma att använda den. Det är inte bara landsbygdsinvånarna som gynnas av förbättrade tjänster i landsbygdsområden.

Att landsbygdsinvånarna räknades flera gånger när det gäller åtgärd 322 (förnyelse av byar) var avsiktligt och är en följd av den metod som har antagits.

83

Det finns inget rättsligt krav om att kvantifierade mål ska fastställas för varje enskilt projekt. Enligt det gemensamma övervaknings- och utvärderingssystemet ska mål fastställas i landsbygdsprogrammet av förvaltningsmyndigheten.

Som framgår av bilaga II hade fyra av fem polska projekt kvantifierbara resultat. Det enda undantaget gällde kultur/sportinfrastruktur.

85

Inför perioden 2014–2020 kommer den nya resultatindikatorn ”förändring i jordbruksproduktionen på företag som erhåller stöd/ÅAE (årsarbetsenhet)” i det gemensamma övervaknings- och utvärderingssystemet att bedömas av externa utvärderare år 2017, 2019 och i efterhandsutvärderingarna. Kommissionen anser att denna frekvens är lämplig med tanke på kostnads-/nyttoeffekten av sådana utvärderingar.

86

De två indikatorerna i det gemensamma övervaknings- och utvärderingssystemet 2014–2020 (output- och resultatindikatorerna ”procentandel av landsbygdsbefolkningen som får ta del av förbättrade tjänster/infrastruktur”) kommer att komplettera varandra. De kommer att mäta bruttoantalet respektive nettoantalet invånare som gynnas av insatserna.

87

Åtgärdernas effekter kommer att bedömas utifrån de programmål som främjas. Målen fastställs för fokusområden, för vilka delmål sätts upp på förhand. Programmens framsteg mot dessa delmål övervakas regelbundet. Denna metod avspeglar politikens resultatinriktning och gör det lättare att få överblick över åtgärders samlade effekter i förhållande till relevanta mål.

Medlemsstaterna kan fastställa ytterligare programspecifika indikatorer när det gäller vissa viktiga åtgärder. För att hålla kostnaderna för övervakning och utvärdering på rimlig nivå bör detta emellertid inte krävas systematiskt för alla åtgärder. Efterhandsutvärderare kommer att undersöka resultaten av enskilda åtgärder/delåtgärder ytterligare.

De indikatorer som fastställs i lagstiftningen eller av medlemsstaterna utgör dessutom bara en utgångspunkt för utvärderingar. Utvärderarna kan även samla in annan information, t.ex. genom fallstudier.

88

Halvtidsutvärderingarna gav faktiskt en bra överblick över genomförandet av landsbygdsprogrammen. När det gäller fleråriga program som dessa kan vissa resultat (t.ex. bruttoförädlingsvärde) och effekter inte bedömas och mätas förrän det har gått en viss tid sedan genomförandet.

89

Flera förbättringar har gjorts i övervaknings- och utvärderingssystemet för 2014–2020 jämfört med det system som tillämpades under perioden 2007–2013.

—Utökade årliga genomföranderapporter som införlivar resultat från utvärderingar kommer att ersätta halvtidsutvärderingarna. Den första årliga genomföranderapporten 2017 kommer att vara inriktad på faktorer som rör programstyrning, medan den andra årliga genomföranderapporten 2019 kommer att innehålla en första bedömning av landsbygdsprogrammens effekter.

—Medlemsstaterna kommer att vara tvungna att utföra utvärderingsaktiviteter under hela programperioden i enlighet med den utvärderingsplan som ingår i landsbygdsprogrammen.

—Bedömningen och rapporteringen av politikens resultat och effekter kommer att kopplas ihop på ett bättre sätt med skedet i genomförandet av landsbygdsprogrammen.

Slutsatser och rekommendationer

93

Medlemsstaterna uppmuntrades att inkludera de viktigaste landsbygdsområden som ska utvecklas. I programmen måste fastställas inom vilka områden EU-stödet till landsbygdsutveckling ger det största mervärdet. Medlemsstaterna måste välja de mest relevanta insatser som ska finansieras. Ejflu har gjort att man kan finansiera investeringar som kanske annars inte skulle ha finansierats.

94

Utbyte av bästa praxis sker bäst i efterhand, eftersom infrastrukturinvesteringar är långsiktiga och de positiva effekterna blir synliga först efter en tid. Lärdomar från den föregående programperioden har emellertid beaktats i regelverket för 2014–2020. Det europeiska nätverket för landsbygdsutveckling verkar för ett utbyte av god praxis mellan medlemsstater och regioner.

96

Samordning skulle säkras på nationell och/eller regional nivå. Medlemsstater och/eller regioner har tillsammans bedömt behovet av komplementaritet på grundval av avgränsning. Integrerade metoder har ofta tillämpats på regional och lokal nivå som syftat till att optimera EU:s medfinansiering.

97

Insatserna i landsbygdsprogrammen finansieras gemensamt av kommissionen och medlemsstaterna. När det har saknats nationella finansiella resurser har Ejflu gjort att medlemsstater och regioner kan finansiera insatser i landsbygdsområden som kanske annars inte skulle ha finansierats, vilket har gynnat lokalbefolkningen.

98

Under programperioden 2007–2013 ombads medlemsstaterna motivera sina investeringsprioriteringar på grundval av en swot-analys av föreliggande behov. Bestämmelserna om strategisk programplanering och effektiv samordning av utnyttjandet av olika fonder har skärpts under programperioden 2014–2020. Risken för dödviktseffekt måste bedömas från fall till fall, beroende på typen av investeringar och lokala investeringsförhållanden.

Kommissionens gemensamma svar avseende punkterna 99 och 100

Avgränsning och komplementaritet har beskrivits närmare i programplaneringsdokumenten för perioden 2007–2013. Även om stödet från olika fonder till samma typ av insatser inte nödvändigtvis minskar mervärdet av bidragen förhindrades dubbelfinansiering av samma investering genom att det fastställdes avgränsningar. Synergieffekter har uppmuntrats genom att gemensamma insatser av olika fonder inom vissa områden har tillåtits, samtidigt som avgränsning har säkerställts med hjälp av kriterier som finansieringstak eller fysiska parametrar.

Frågan om komplementaritet och avgränsning togs upp i landsbygdsprogrammen inför programperioden 2014–2020. I de s.k. ståndpunktsdokument som kommissionen utarbetar för varje medlemsstat gavs dessutom vägledning om samordnade åtgärder för ESI-fonderna. Medlemsstaterna måste säkerställa komplementaritet, enhetlighet och överensstämmelse med andra EU-instrument.

Rekommendation 1 a)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

Rekommendation 1 b)

Kommissionen godtar rekommendationen och har börjat genomföra den.

Risken för dödviktseffekt måste bedömas från fall till fall, beroende på typen av investeringar och lokala investeringsförhållanden. Utbyte av bästa praxis när det gäller att minska risken för dödviktseffekt kommer att främjas via aktiviteter inom det europeiska nätverket för landsbygdsutveckling.

Mekanismerna för att uppnå bättre komplementaritet och samordning mellan fonder har förstärkts under programperioden 2014–2020 genom partnerskapsavtalen, där medlemsstaterna måste beskriva utnyttjandet av ESI-fonder för att säkerställa komplementaritet och synergieffekter mellan olika aktiviteter. Frågan om komplementaritet och avgränsning togs även upp i landsbygdsprogrammen.

Även om principen om att resurserna från landsbygdsprogrammen inte får ersätta nationella medel (additionalitetsprincipen) följs på programnivå genom tillämpning av relevanta medfinansieringssatser kommer kommissionen fortsätta att främja effektivitet i stödet till landsbygdsutveckling.

Rekommendation 1 c)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

Rekommendation 1 d)

Kommissionen godtar denna rekommendation och har börjat genomföra den.

När kommissionen fastställde regelverket inför programperioden 2014–2020 vidtogs nödvändiga åtgärder för att förbättra samordningen mellan olika fonder vad gäller stödet till infrastruktur på landsbygden.

Samordning och komplementaritet mellan EU:s fonder i nationella/regionala strategier är något som kommissionens olika avdelningar arbetar med. Det är emellertid de nationella/regionala myndigheterna som måste verkställa en sådan samordning/komplementaritet när det gäller enskilda åtgärder/projekt i samband med programmens genomförande.

Kommissionen kommer regelbundet att övervaka och bedöma genomförandet i medlemsstaterna inom den fastställda ramen för övervakning och rapportering.

103

Även kommissionens revisioner har påvisat brister i de system som medlemsstaterna har infört för att bedöma projektkostnadernas rimlighet. I vissa fall har finansiella korrigeringar gjorts.

Bättre kontroller av kostnaders rimlighet och av offentliga upphandlingar är något som kommissionen prioriterar. Utbildning i dessa frågor har erbjudits förvaltningsmyndigheter och utbetalande organ, och särskild vägledning har utfärdats. När det gäller offentlig upphandling håller en handlingsplan för alla ESI-fonder och särskild vägledning för ansvariga, utbildning och särskilda webbsidor på att utarbetas.

Offentlig upphandling är ett förhandsvillkor för alla ESI-fonder och om tillräckliga försäkringar inte kan ges för att befintliga förfaranden och institutioner kan förvalta EU-medlen på ett effektivt och ändamålsenligt sätt som respekterar transaktionernas lagenlighet kan utbetalningarna till medlemsstaterna ställas in.

104

Även om det kan anses vara god praxis i samband med vissa investeringar att kräva in en underhållsplan finns det ingen rättslig skyldighet att göra detta.

105

Även om administrativa tidsfrister kan betraktas som god praxis finns det inga rättsliga bestämmelser som ger kommissionen rätt att tvinga medlemsstaterna att fastställa sådana tidsfrister.

Rekommendation 2 a)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

Rekommendation 2 b)

Kommissionen godtar denna rekommendation.

Kommissionen håller på att genomföra rekommendationerna i den särskilda rapporten 22/2014 geom att erbjuda särskild utbildning till förvaltningsmyndigheter och utbetalande organ, förbättrade bedömningar av åtgärdernas verifierbarhet och kontrollerbarhet, samt genom att främja förenklade kostnadsalternativ. Befintliga system för att se till att kostnaderna för projekten är rimliga kommer vidare att bedömas genom granskningar av överensstämmelsen. Finansiella korrigeringar kommer att göras vid bristande överensstämmelse.

Rekommendation 2 c)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

Rekommendation 2 d)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

Kommissionens gemensamma svar avseende punkterna 107 och 108

Informationen från övervaknings- och utvärderingssystemet var den bästa som fanns tillgänglig vid denna tidpunkt med tanke på de ekonomiska och praktiska begränsningarna. Kommissionen har föreslagit en rad förbättringar av övervaknings- och utvärderingssystemet för programperioden 2014–2020, men samtidigt beaktat vikten av att väga nyttan av övervaknings- och utvärderingsaktiviteterna mot den kostnad och administrativa börda som de ger upphov till.

109

Flera förbättringar har gjorts i övervaknings- och utvärderingssystemet för 2014–2020.

Utökade årliga genomföranderapporter kommer att sammanställas 2017 och 2019 som innefattar utvärderingsresultat. Den första rapporten kommer att vara inriktad på programstyrning och den andra på bedömning av landsbygdsprogrammens effekter. Medlemsstaterna kommer att vara tvungna att utföra utvärderingsaktiviteter under hela programperioden i enlighet med den utvärderingsplan som ingår i landsbygdsprogrammen. Bedömningen och rapporteringen av politikens resultat och effekter kommer att kopplas ihop på ett bättre sätt med skedet i genomförandet.

För att ytterligare stärka politikens resultatinriktning kommer bedömningen mot relevanta politiska mål att förstärkas.

Rekommendation 3 a)

Kommissionen godtar denna rekommendation men anser, eftersom en bedömning av enskilda åtgärder var för sig är av begränsat värde, att utvärderingar bör göras för hela fokusområden, som avspeglar politiska mål. Kommissionen understryker vidare vikten av att i samband med utvärderingar tolka och analysera de uppgifter som samlas in i syfte att dra slutsatser om ändamålsenlighet och effektivitet.

Rekommendation 3 b)

Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

QJ-AB-15-025-SV-E    ISSN 1977-5830

EU medfinansierar investeringar i infrastruktur på landsbygden för att öka konkurrensen i jordbruks- och skogsbrukssektorn och förbättra livskvaliteten på landsbygden. Vid revisionen undersökte vi om medlemsstaterna och Europeiska kommissionen fick valuta för de tilldelade medlen. Vi konstaterade att behovet av EU:s landsbygdsutvecklingsfinansiering inte alltid motiverades klart och tydligt, att samordningen med andra medel var bristfällig och att urvalsförfarandena inte systematiskt riktade in finansieringen på de kostnads-effektivaste projekten. Kommissionen och medlemsstaterna har inte samlat in tillräcklig information om hur ändamålsenliga och effektiva de finansierade åtgärderna är, vilket gör det svårt att rikta framtida politik och förvalta budgeten utifrån resultat.