EUROPOS AUDITO RŪMAI

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tel. +352 4398-1

El. paštas: eca-info@eca.europa.eu

Tinklavietė: http://eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

YouTube: EUAuditorsECA

Daug papildomos informacijos apie Europos Sąjungą yra internete. Ji prieinama per portalą Europa (http://europa.eu).

Liuksemburgas: Europos Sąjungos leidinių biuras, 2016

Print | ISBN 978-92-872-4373-7 | ISSN 1831-0885 | doi:10.2865/090738 | QJ-AB-16-005-LT-C
PDF | ISBN 978-92-872-4375-1 | ISSN 1977-5725 | doi:10.2865/339255 | QJ-AB-16-005-LT-N
EPUB | ISBN 978-92-872-4395-9 | ISSN 1977-5725 | doi:10.2865/94858 | QJ-AB-16-005-LT-E

© Europos Sąjunga, 2016

Leidžiama atgaminti nurodžius šaltinį.

KAIP ĮSIGYTI EUROPOS SĄJUNGOS LEIDINIŲ

Nemokamų leidinių galite įsigyti:

•vieną egzempliorių:
svetainėje EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu);

•daugiau negu vieną egzempliorių / plakatą / žemėlapį:
Europos Sąjungos atstovybėse (http://ec.europa.eu/represent_lt.htm),
ES nepriklausančių šalių delegacijose (http://eeas.europa.eu/delegations/index_lt.htm),
susisiekę su tarnyba Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_lt.htm)
arba paskambinę numeriu 00 800 6 7 8 9 10 11 (nemokamai visoje ES (*).

(*)Informacija teikiama nemokamai, daugelis skambučių taip pat nemokami (nors kai kurie ryšio paslaugų teikėjai gali imti mokestį, taip pat gali reikėti mokėti, jeigu skambinsite taksofonu arba viešbučio telefonu).

Parduodamų leidinių galite įsigyti:

•svetainėje EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

LT
2016

Nr. 03

Specialioji ataskaita

Kova su eutrofikacija
Baltijos jūroje: būtinos
tolesnės, veiksmingesnės
priemonės

(pagal SESV 287 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą)

Audito grupė

Audito Rūmų specialiosiose ataskaitose pateikiami su konkrečiomis biudžeto sritimis arba valdymo temomis susijusių Audito Rūmų veiklos ir atitikties auditų rezultatai. Audito Rūmai šias audito užduotis atrenka ir nustato taip, kad jos turėtų kuo didesnį poveikį, atsižvelgdami į veiklos ar atitikties riziką, susijusių pajamų ar išlaidų lygį, būsimus pokyčius ir politinį bei viešąjį interesą.

Šį veiklos auditą atliko Audito Rūmų nario Henri Gretheno vadovaujama II audito kolegija, atsakinga už struktūrinių politikų, transporto ir energetikos išlaidų sritis. Auditui vadovavo Audito Rūmų narys Ville Itälä, jam padėjo jo kabineto vadovas Turo Hentilä ir kabineto atašė Outi Grönlund; vyriausiasis vadybininkas Alain Vansilliette; užduoties vadovė Maria del Carmen Jimenez; auditoriai Krzysztof Zalega, Nils Odins, Zuzana Gullova, Tomasz Plebanowicz, Jean-François Hynderick ir Vivi Niemenmaa.

Iš kairės į dešinę: T. Hentilä, V. Niemenmaa, A. Vansilliette, V. Itälä, M. d. C. Jimenez, T. Plebanowicz, K. Zalega, J.-F. Hynderick.

Turinys

Žodynėlis ir santrumpos

Santrauka

Įvadas

Baltijos jūra ir eutrofikacija

ES teisinės priemonės, skirtos vandenų taršos maistingomis medžiagomis klausimui spręsti

Esamos ES biudžeto priemonės, skirtos vandens taršos maistingomis medžiagomis klausimui spręsti

Audito apimtis ir metodas

Pastabos

Kaip valstybės narės mažina maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą

Nedidelė pažanga mažinant maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą

Valstybių narių maistingų medžiagų mažinimo planams trūksta ambicingumo ir tinkamų rodiklių

Aplankytos valstybės narės savo planuose arba teisinėje sistemoje tik iš dalies atsižvelgia į HELCOM rekomendacijas

Neužtikrintas maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą monitoringo duomenų patikimumas

Miesto nuotekų keliamos taršos maistingomis medžiagomis mažinimo veiksmų veiksmingumas

Dauguma valstybių narių dar ne visiškai laikosi Miesto nuotekų valymo direktyvos

ES bendrai finansuojami nuotekų valymo įrenginiai yra veiksmingi, bet ne visada užtikrinamas tvarumas

Komisijos vykdomas stebėjimas, kaip valstybės narės įgyvendina direktyvą, nėra savalaikis

ES parama Rusijai ir Baltarusijai gali būti ekonomiškai efektyvi, tačiau įgyvendinimo sritis yra labai siaura, palyginti su poreikiu, ir projektų įgyvendinimas ilgai trunka

Žemės ūkio keliamos vandens taršos maistingomis medžiagomis mažinimo veiksmų efektyvumas

Nepaisant gana sėkmingo Komisijos vykdomo pažangos stebėjimo, Nitratų direktyva įgyvendinama neveiksmingai

Kompleksinės paramos mechanizmas padeda užtikrinti Nitratų direktyvos ir kitų tręšimo reikalavimų vykdymą, bet nėra visiškai veiksmingas

2007–2013 m. laikotarpiu ES bendrai finansuojamų kaimo plėtros priemonių poveikis vandens telkinių taršos maistingomis medžiagomis mažinimui aplankytose valstybėse narėse buvo nedidelis

ES Baltijos jūros regiono strategijos pridėtinė vertė mažinant maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą

Sudėtingas valdymo tinklas ir sunkiai įvertinama pridėtinė vertė

Pavyzdiniai projektai padeda skleisti gerąją patirtį, tačiau jų poveikis maistingų medžiagų mažinimui neįrodytas

Būtina, kad veiksmų programose būtų labiau atsižvelgta į ES Baltijos jūros regiono strategiją

Išvados ir rekomendacijos

I priedas. | Maistingų medžiagų patekimo mažinimo tikslai
II priedas. | Azoto ir fosforo patekimo į Baltijos jūrą tendencijos atskirose šalyse
III priedas. | Viršutinių patekimo ribinių verčių laikymasis atskiruose pabaseiniuose
IV priedas. | Maistingų medžiagų koncentracija didžiausių prie Baltijos jūros esančių ES valstybių narių miestų nuotekų valymo įrenginių ištakiuose (2013 m.)
V priedas. | Pavyzdiniai ir kiti svarbūs ES Baltijos jūros regiono strategijos įgyvendinimo projektai

Komisijos atsakymas

Žodynėlis ir santrumpos

BJVP: Baltijos jūros veiksmų planas (žr. 8 dalį).

ESBJRS: ES Baltijos jūros regiono strategija (žr. 11 dalį).

HELCOM: Helsinkio komisija (žr. 8 dalį).

Priemonių programa: upių baseinų valdymo plano dalis, kurioje nurodomos priemonės, būtinos tam, kad, atsižvelgiant į upės baseino rajono savybes, būtų atkurta gera vandens telkinių būklė. Panašios priemonių programos turi būti parengtos tam, kad būtų atkurta jūrinių vandenų kokybė.

Principas „moka teršėjas“: Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo nustatytas principas (191 straipsnio 2 dalis). Kalbant apie nuotekas, pagal šį principą reikalaujama, kad nuotekų išleidėjai turėtų mokėti už jų sukeliamą taršą (pavyzdžiui, namų ūkiai turėtų mokėti nuotekų mokestį už nuotekų valymo paslaugas; nuotekų valymo įrenginiai moka taršos mokestį).

Taršos šaltiniai: vandeniu plintančios taršos šaltiniai yra dviejų pagrindinių rūšių:

pasklidieji šaltiniai, t. y. šaltiniai, neturintys konkrečios teršalų išleidimo vietos; didžiausi tokie šaltiniai yra žemės ūkio ir miškininkystės veikla ir prie kanalizacijos neprijungti būstai;

sutelktieji šaltiniai, t. y. šaltiniai, turintys konkrečią teršalų išleidimo vietą; tai miesto nuotekų valymo įrenginių, pramonės įmonių ir žuvininkystės ūkių išleidžiami teršalai.

Upės baseinas: sausumos plotas, iš kurio visi paviršiniai vandenys per upelius, upes ir galbūt ežerus nuteka į jūrą per vienos upės žiotis, estuariją ar deltą. Rajonas yra konkrečioje valstybėje narėje esanti upės baseino dalis.

Vandens būklė: tai bendras vidaus paviršinio vandens telkinio būklės apibūdinimas, kurį nulemia jo ekologinė ir cheminė būklė. Jūrinio vandens būklė nustatoma pagal aplinkos būklę, remiantis kitais kriterijais nei vidaus paviršinio vandens būklė.

Vandens telkinys: atskiras reikšmingas paviršinio vandens vienetas. Tai gali būti ežerai, tvenkiniai, upeliai, upės, kanalai, tarpiniai vandens telkiniai arba pakrančių vandens plotai.

Santrauka

I

Baltijos jūra ribojasi su aštuoniomis ES valstybėmis narėmis (Danija, Estija, Suomija, Vokietija, Latvija, Lietuva, Lenkija ir Švedija) ir taip pat su Rusija. Baltijos jūra – viena labiausiai užterštų jūrų pasaulyje. Kova su eutrofikacija laikoma svarbiu uždaviniu. 2008 m. Jūrų strategijos pagrindų direktyva siekiama iki 2020 m. užtikrinti gerą ES jūrinių vandenų aplinkos būklę. Pagal šią direktyvą, valstybės narės turi bendradarbiauti regione ir paregionyje, siekdamos įvykdyti direktyvos tikslus, pavyzdžiui, jei tai praktiška ir tikslinga, pasitelkdamos struktūras, kurios jau įdiegtos pagal regionines jūrų konvencijas. Su Baltijos jūra yra susijusi Helsinkio konvencija (valdoma Helsinkio komisijos (HELCOM) ir pagal ją parengtas Baltijos jūros veiksmų planas, kuriame reikalaujama mažinti maistingų medžiagų kiekį, patenkantį iš šią konvenciją pasirašiusių šalių.

II

2009 m. Europos Vadovų Taryba patvirtino makroregioninę strategiją – ES Baltijos jūros regiono strategiją, kuria pirmiausia siekiama skatinti aplinkos apsaugą, įskaitant maistingų medžiagų kiekių mažinimą, remiant didesnį kaimyninių šalių tarpusavio bendradarbiavimą ir novatoriškus sprendimus.

III

Pagrindiniai eutrofikaciją sukeliantys maistingų medžiagų šaltiniai yra žemės ūkis ir miesto nuotekos. 2007–2013 m. ES įnašas į nuotekų surinkimo ir valymo projektus penkiose ES paramą šioje srityje gaunančiose su Baltijos jūra besiribojančiose valstybėse narėse buvo 4,6 milijardo eurų. Pagal kaimo plėtros priemones, įskaitant vandens apsaugą, visoms aštuonioms Baltijos jūros pakrantės valstybėms narėms skirta 9,9 milijardo eurų.

IV

Audito Rūmai atlikdami auditą atsakė į klausimą, ar ES veiksmai buvo veiksmingi padedant valstybėms narėms mažinti į Baltijos jūrą patenkantį maistingų medžiagų kiekį. Padaryta bendra išvada, kad šie veiksmai paskatino nedidelę pažangą siekiant maistingų medžiagų sumažinimo Baltijos jūroje.

V

Su HELCOM maistingų medžiagų mažinimu susiję valstybių narių planai grindžiami jų upių baseinų valdymo planais, rengiamais remiantis Vandens pagrindų direktyva. Šiuose planuose trūksta ambicingumo, nes juose numatytos tik vadinamosios pagrindinės ES direktyvų įgyvendinimo priemonės, susijusios su konkrečia veikla, sukeliančia taršą maistingomis medžiagomis, t. y. daugiausia su miesto nuotekų išleidimu ir žemės ūkiu. Mažiau dėmesio skiriama priemonėms, skirtoms kontroliuoti pasklidžiuosius maistingų medžiagų šaltinius, ir vadinamosioms „papildomoms priemonėms“, kaip nustatyta Vandens pagrindų direktyvoje. Priemonės nustatomos remiantis neišsamia informacija. Be to, pagal šias priemones nenustatyta tikslų ir atitinkamų rodiklių, pagal kuriuos būtų vertinama pažanga mažinant maistingų medžiagų patekimą į vandenis.

VI

Veiksmai, kuriais siekta mažinti maistingų medžiagų patekimą iš miesto aglomeracijų, padėjo sumažinti maistingų medžiagų kiekį. Keletas aglomeracijų miesto nuotekas valo pagal griežtesnius standartus, nei nustatyta Miesto nuotekų valymo direktyvoje. Vis dėlto, nepaisant didelio ES skiriamo finansavimo, šią direktyvą vėluojama įgyvendinti tose valstybėse narėse, kurios įstojo į ES 2004 m. Be to, ne visos Baltijos jūros regiono valstybės narės, kurios turėjo įvykdyti direktyvos reikalavimus iki 2012 m., tai padarė. Komisijos vykdomas stebėjimas, kaip valstybės narės įgyvendina direktyvą, nebuvo atliekamas laiku. Su miesto nuotekomis susiję ES veiksmai Rusijoje ir Baltarusijoje gali būti ekonomiškai efektyvūs, tačiau jų įgyvendinimo sritis yra ribota palyginti su poreikiais ir projektų įgyvendinimas ilgai trunka.

VII

Baltijos jūros regiono valstybės narės Nitratų direktyvą įgyvendina nevisiškai veiksmingai. Susijusios vietovės nėra tinkamai apibrėžtos ir valstybių narių veiksmų programose nustatyti reikalavimai nėra pakankamai griežti. Dėl tręšimo maistingomis medžiagomis reikalavimų reikia pasakyti, kad kompleksinės paramos mechanizmo atgrasomasis poveikis yra nepakankamas, nes reikalavimų nesilaikymo lygis tebėra aukštas. Nors visuose upių baseinų valdymo planuose numatytos papildomos priemonės, skirtos iš žemės ūkio patenkančių maistingų medžiagų kiekiui mažinti, jos nepakankamai telkiamos tose vietovėse, kuriose, kaip nustatyta, tokios priemonės yra būtinos. Be to, nė viena valstybė narė nepasinaudojo ES teisės aktuose suteikta galimybe kai kurias iš šių priemonių padaryti privalomas šiose vietovėse esantiems ūkiams.

VIII

Įgyvendinant ES Baltijos jūros regiono strategiją, didinama Baltijos jūros aplinkos būklės ir regionų bendradarbiavimo politinė svarba, tačiau kol kas sunku įvertinti šios strategijos pridėtinę vertę mažinant maistingų medžiagų patekimą.

IX

Pateikiame keletą rekomendacijų, kaip pagerinti kovos su Baltijos jūros eutrofikacija veiksmų efektyvumą.

Įvadas

Baltijos jūra ir eutrofikacija

01

Baltijos jūra – viena iš labiausiai užterštų pasaulio jūrų, didžiausia jos problema – eutrofikacija¹. Baltijos jūra ribojasi su devyniomis valstybėmis – aštuoniomis ES valstybėmis narėmis (Danija, Vokietija, Estija, Latvija, Lietuva, Lenkija, Suomija ir Švedija) ir Rusija. Dar viena didelė Baltijos jūros baseino valstybė yra Baltarusija.

02

Eutrofikacija – tai procesas, vykstantis, kai dažniausiai dėl žmogaus veiklos į vandens telkinį patenka pernelyg daug maistingų medžiagų – daugiausia azoto ir fosforo. Didelė maistingų medžiagų koncentracija sukelia intensyvų ir potencialiai toksišką dumblių žydėjimą (žr. 1 nuotrauką).

1 nuotrauka. Eutrofinis jūros vanduo

Šaltinis: HELCOM, Samuli‘o Korpineno nuotrauka.

03

Dėl eutrofikacijos gali gerokai sumažėti jūros naudingumas, nes mažėja biologinė įvairovė, prastėja pakrantės vaizdas ir senka žuvų ištekliai. Labiausiai eutrofikacija yra paveikusi šiuos pabaseinius: Suomijos įlanką, Rygos įlanką ir centrinę (giliausią) Baltijos jūros dalį (angl. vadinamą Baltic Proper) (žr. 1 paveikslą).

1 pav

Baltijos jūros eutrofikacija

Šaltinis: HELCOM. „Baltijos jūros eutrofinė būklė 2003–2007 m.“ (angl. „What was the eutrophication status of the Baltic Sea in 2003–2007?“). Pyhälä Minna, Frias Vega Manuel, Laamanen Maria, Fleming-Lehtinen Vivi, Nausch Günther ir Norkko Alt (2010 m.).

04

Pagrindiniai maistingų medžiagų patekimo į jūrą šaltiniai – su vidaus upių vandeniu atnešamos medžiagos ir tiesioginis išleidimas pakrantėje. Su vandeniu į Baltijos jūrą patenka 78 % viso azoto ir 95 % viso fosforo². Du didžiausi vandenyje esančių maistingų medžiagų patekimo į jūrą šaltiniai yra šie: pasklidieji, daugiausia žemės ūkis (45 % bendro azoto kiekio ir 45 % bendro fosforo kiekio), ir sutelktieji, daugiausia miesto nuotekos (12 % bendro azoto kiekio ir 20 % bendro fosforo kiekio)³.

05

Dėl klimato kaitos kyla dar dvi problemos. Pirma, prognozuojama, kad dėl trumpesnių ir drėgnesnių žiemų sumažės sniego ir ledo danga, todėl didės nuotėkis iš upių baseinų. Dėl to į jūrą pateks vis daugiau maistingų medžiagų, taigi, padidės eutrofikacija⁴. Antra, dėl aukštesnės jūros temperatūros susidarys geresnės sąlygos dumbliams plisti, taip pat pailgės jų augimo laikotarpis.

ES teisinės priemonės, skirtos vandenų taršos maistingomis medžiagomis klausimui spręsti

06

ES jūrų vandenų kokybė reglamentuojama 2008 m. Jūrų strategijos pagrindų direktyva⁵, kuria siekiama užtikrinti, kad iki 2020 m. būtų pasiekta gera ES jūrų vandenų ekologinė būklė. Ši direktyva tik neseniai pradėta įgyvendinti: iki 2012 m. spalio mėn. valstybės narės turėjo pateikti ataskaitą Komisijai apie geros jūrų vandenų ekologinės būklės nustatymą, pagrįstą minėtoje direktyvoje siūlomais deskriptoriais (vienas iš jų – eutrofikacija), pradinį savo jūrų vandenų būklės įvertinimą ir savo aplinkosaugos tikslus ir susijusius rodiklius.

07

Už Direktyvos įgyvendinimą yra atsakingos valstybė narės. Iki 2015 m. pabaigos jos turėjo parengti priemonių programą, skirtą pasiekti gerą ekologinę būklę. Šios programos turi būti nusiųstos Komisijai iki 2016 m. kovo mėn. Vadovaujamasi bendru principu, kad valstybės narės turi kiek įmanoma remtis esamų regioninių jūros konvencijų tikslais ir veikla.

08

Baltijos jūros regioninė konvencija pasirašyta dar 1974 m. – tai Helsinkio konvencija dėl Baltijos jūros baseino jūrinės aplinkos apsaugos. Iki šiol ją yra pasirašiusi Danija, Estija, Europos Sąjunga, Suomija, Vokietija, Latvija, Lietuva, Lenkija, Rusija ir Švedija. 2007 m. šią konvenciją administruojanti Helsinkio komisija (toliau – HELCOM) pasiūlė Baltijos jūros veiksmų planą, kuriuo siekiama iki 2021 m. atkurti gerą ekologinę Baltijos jūros būklę. Konvenciją pasirašiusios šalys patvirtino šį planą.

09

Lemiamas veiksnys siekiant geros ekologinės jūrų vandenų būklės – gera į jūras įtekančių upių vandens kokybė. 2000 m. Vandens pagrindų direktyvoje⁶ nustatyti pagrindiniai vidaus, tarpinių ir pakrančių vandenų apsaugos principai. Direktyvos tikslas – iki 2015 m., o kai kuriais išskirtiniais atvejais – iki 2021 arba 2027 m. užtikrinti gerą paviršinio ir požeminio vandens kokybę. Visų pirma buvo reikalaujama, kad iki 2009 m. gruodžio mėn. valstybės narės parengtų jūrų baseinų valdymo planus, juose nurodydamos, dėl kurių vandens telkinių kyla rizika, kad iki 2015 m. tas tikslas nebus pasiektas, ir koks didžiausias neigiamas poveikis jiems daromas. Kaip ir Jūrų strategijos pagrindų direktyvoje, šiuose jūrų baseinų valdymo planuose pateikiama priemonių programa, pagal kurią bus padedama siekti Vandens pagrindų direktyvos tikslų.

10

Į šias programas turi būti įtrauktos bent jau tos priemonės, kurios yra būtinos norint įgyvendinti visas esamas direktyvas, kuriomis siekiama išsaugoti vandens kokybę, ir kitas priemones, kurios tapo privalomos pagal Vandens pagrindų direktyvą (ir visų pirma priemones, skirtas kontroliuoti pasklidžiuosius taršos šaltinius)⁷. Iš egzistuojančių direktyvų paminėtinos yra šios:

–1991 m. Miesto nuotekų valymo direktyva⁸ dėl aglomeracijose susidarančių nuotekų surinkimo ir valymo;

–1991 m. Nitratų direktyva⁹ dėl priemonių, kuriomis užtikrinama, kad ūkininkai, dirbantys žemės ūkio paskirties žemėje, kurioje keliama vandens tarša nitratais arba yra šios taršos rizika (vadinamosiose nitratų pažeidžiamose zonose), laikytųsi minimalių reikalavimų dėl azoto trąšų naudojimo, priėmimo.

11

Galiausiai, 2009 m. Europos Vadovų Taryba patvirtino ES Baltijos jūros regiono strategiją. Pagal šią strategiją trijose prioritetinėse srityse – „Išgelbėti jūrą“, „Sujungti regioną“ ir „Kelti gerovę“ – siekiama įvairių tikslų. Vienas srities „Išgelbėti jūrą“ mažesnio masto tikslų – „Švarus Baltijos jūros vanduo“ – apima Baltijos jūros veiksmų plane nustatytus tikslus, susijusius su maistingų medžiagų patekimo mažinimu. ES veiksmais siekiama skatinti kaimyninių šalių – ir ES valstybių narių, ir ES nepriklausančių valstybių – bendradarbiavimą.

Esamos ES biudžeto priemonės, skirtos vandens taršos maistingomis medžiagomis klausimui spręsti

12

Europos regioninės plėtros fondas ir Sanglaudos fondas, teikiantis paramą pagal sanglaudos politiką¹⁰, gali būti naudojami pagal valstybių narių veiksmų programas nuotekų srityje vykdomiems infrastruktūros projektams bendrai finansuoti. Bendra ES parama su Baltijos jūra besiribojančių valstybių narių¹¹ nuotekų surinkimo ir valymo projektams įgyvendinti 2007–2013 m. sudarė 4,6 milijardo eurų: Lenkijai skirta 3,4 milijardo eurų, Latvijai – 0,6 milijardo eurų, Lietuvai – 0,4 milijardo eurų, Estijai – 0,2 milijardo eurų, Vokietijai – 0,04 milijardo eurų.

13

Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai¹² gali būti naudojamas daugeliui kaimo plėtros programų priemonių, kuriomis gali būti daromas tiesioginis arba netiesioginis poveikis vandens kokybei (daugiausia priemonėms, susijusioms su „aplinkos ir kraštovaizdžio gerinimu“), finansuoti¹³. Šios rūšies priemonei visoms aštuonioms Baltijos jūros pakrantės valstybėms 2007–2013 m. skirta 9,9 milijardo eurų¹⁴. Neturima duomenų, kiek konkrečiai skirta vandens apsaugai.

14

Dėl ES nepriklausančių valstybių reikia pasakyti, kad pagal Europos kaimynystės politiką Rusijai ir Baltarusijai siūloma nemažai galimybių bendradarbiauti aplinkos srityje. Šios galimybės – tai Šiaurės dimensijos partnerystės aplinkosaugos srityje nebranduolinės energetikos dalis, kuriai ES iki šiol skyrė 44 milijonus eurų, dvišalė / regioninė parama ir tarpvalstybinis bendradarbiavimas, kuriems 2003–2013 m. ES atitinkamai skyrė 14,5 milijono ir 3,5 milijono eurų¹⁵.

1Europos aplinkos agentūra, „Maistingos medžiagos tarpiniuose, pakrančių ir jūriniuose vandenyse (CSI 021)“ (angl. „Nutrients in transitional, coastal and marine waters (CSI 021)“). 2013 m. kovo mėn. paskelbtas vertinimas.

2HELCOM, atnaujintas Penktasis informacijos apie Baltijos jūros taršą rinkinys (PLC-5.5), 2015 m. (2010 m. duomenys).

3HELCOM, Penktasis informacijos apie Baltijos jūros taršą rinkinys (PLC-5), 2011 m. (2006 m. duomenys).

4„Antrasis Baltijos jūros baseino klimato kaitos vertinimas“ (angl. „Second Assessment of Climatic Change for the Baltic Sea Basin“), BACC II autorių kolektyvas, Regional Climatic Studies, Springer International Publishing, 2015.

52008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/56/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų jūrų aplinkos politikos srityje pagrindus (OL L 164, 2008 6 25, p. 19).

62000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/60/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (OL L 327, 2000 12 22, p. 1).

7Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 3 dalies h punktas.

81991 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 91/271/EEB dėl miesto nuotekų valymo (OL L 135, 1991 5 30, p. 40).

91991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyva 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių (OL L 375, 1991 12 31, p. 1).

102006 m. liepos 11 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006, nustatantis bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo, panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 1260/1999 (OL L 210, 2006 7 31, p. 25), ir 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

11Keturioms valstybėms narėms, į ES įstojusioms 2004 m., ir Vokietijos žemėms (vok. Länder), esančioms Baltijos jūros baseine. Kitos trys Baltijos jūros pakrantės valstybės (Danija, Suomija ir Švedija) negavo ES lėšų vandens nuotekų projektams finansuoti.

122005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai (OL L 277, 2005 10 21, p. 1) ir 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1305/2013 dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 (OL L 347, 2013 12 20, p. 487).

132007–2013 m. kaimo plėtros programų 2 prioritetinė kryptis. Pagal šią prioritetinę kryptį pagrindinis dėmesys turi būti skiriamas biologinei įvairovei, „Natura 2000“ teritorijų tvarkymui, su Vandens pagrindų direktyva susijusiems veiksmams, vandens ir dirvožemio apsaugai ir klimato kaitos mažinimui.

14Lenkijai – 4,4 mlrd. eurų, Suomijai – 1,5 mlrd. eurų, Švedijai – 1,3 mlrd. eurų, Vokietijai – 1,1 mlrd. eurų, Lietuvai – 0,6 mlrd. eurų, Latvijai – 0,4 mlrd. eurų, Danijai – 0,3 mlrd. eurų, Estijai – 0,3 mlrd. eurų.

15Šaltinis: Europos Audito Rūmai. Sumos, kurias iki 2013 m. pabaigos ES skyrė Rusijai ir Baltarusijai pagal Techninės pagalbos Nepriklausomų Valstybių Sandraugai (angl. TACIS) programą ir Europos kaimynystės ir partnerystės priemonę (EKPP).

Audito apimtis ir metodas

15

Atlikdami šį auditą Audito Rūmai tikrino, kiek sumažintas maistingų medžiagų patekimas į Baltijos jūrą, ir vertino ES veiksmų, kuriuos valstybės narės įgyvendino siekdamos sumažinti maistingų medžiagų kiekį, veiksmingumą. Nagrinėjome šiuos audito klausimus:

a)ar valstybėms narėms iš esmės pavyko sumažinti maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą?

b)ar su miesto nuotekomis susiję ES veiksmai veiksmingai padėjo mažinti Baltijos jūros taršą maistingomis medžiagomis?

c)ar su žemės ūkiu susiję ES veiksmai veiksmingai padėjo mažinti Baltijos jūros taršą maistingomis medžiagomis?

d)ar ES Baltijos jūros regiono strategija prisidėjo prie esamų veiksmų, kuriais siekta mažinti maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą?

16

Atsakymų į šiuos klausimus ieškojome remdamiesi duomenimis, surinktais šiais būdais:

-Suomijoje, Latvijoje ir Lenkijoje buvo tikrinami ES veiksmai, kuriais siekiama mažinti žemės ūkio keliamą taršą, o ES veiksmai, kuriais siekiama mažinti miesto nuotekų keliamą taršą, buvo tikrinami tik Latvijoje ir Lenkijoje (konkrečiai kalbant, tikrinti trys Latvijos valymo įrenginiai ir septyni Lenkijos valymo įrenginiai), nes Suomija ES lėšų šiam tikslui negavo (žr. 11 išnašą). ES parama Rusijos ir Baltarusijos nuotekų valymo projektams tikrinta remiantis Komisijos turimais dokumentais;

-peržiūrėti dar aštuoniolikos didžiausiuose Baltijos jūros baseino miestuose esančių miesto nuotekų valymo įrenginių veiksmingumo duomenys;

-penkioms Baltijos jūros regiono valstybėms narėms, kuriose nesilankyta (Danijai, Vokietijai, Estijai, Lietuvai ir Švedijai), išsiuntinėti klausimynai, kaip šios valstybės ketina užtikrinti, kad būtų įvykdyti HELCOM keliami taršos maistingomis medžiagomis mažinimo tikslai;

-išnagrinėti dokumentai ir kalbėtasi su Komisijos darbuotojais, HELCOM sekretoriatu ir „Baltic Nest Institute“¹⁶ ekspertais;

-kalbėtasi su Estijos audito institucijos atstovais, atlikusiais panašų auditą Estijoje.

17

Kriterijai, kuriuos taikėme atsakydami į klausimus, parengti remiantis teisės aktais, Komisijos gairėmis ir HELCOM susitarimais, taip pat ir ankstesniais vandens apsaugos srityje atliktais auditais¹⁷. Jie išsamiau paaiškinti įvairiose šios ataskaitos dalyse.

16„Baltic Nest Institute“ – tai tarptautinių mokslinių tyrimų sąjunga, kuriai priklauso Stokholmo universiteto Baltijos jūros centras, Švedijos laivybos ir vandentvarkos agentūra, Orhuso universitetas ir Suomijos aplinkos institutas. Jame suvienijama kompetencija, susijusi su visomis atitinkamomis jūros ekosistemų valdymo disciplinomis. Produktus šis institutas kuria visų pirma bendradarbiaudama su HELCOM.

17Pirmiausia Specialiąja ataskaita Nr. 3/2009 dėl 1994-1999 ir 2000-2006 m. programavimo laikotarpiais nuotekų valymui skirtų struktūrinių priemonių išlaidų veiksmingumo, Specialiąja ataskaita Nr. 4/2014 „ES vandens politikos tikslų integravimas į BŽŪP: iš dalies pasiteisino“, Specialiąja ataskaita Nr. 2/2015 „ES finansavimas Dunojaus upės baseino miesto nuotekų valymo įrenginiams: norint padėti valstybėms narėms pasiekti ES nuotekų politikos tikslus, būtinos tolesnės pastangos“ ir Specialiąja ataskaita Nr. 23/2015 „Dunojaus upės baseino vandens kokybė: Vandens pagrindų direktyvos įgyvendinimo pažanga ir tai, kas dar nepadaryta“ (http://eca.europa.eu).

Pastabos

Kaip valstybės narės mažina maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą

18

Pagal Jūrų strategijos pagrindų direktyvą valstybės narės iki 2015 m. gruodžio mėn. privalo parengti priemonių programą. Komisijos atliktame Baltijos jūros pakrantės valstybių narių ataskaitų teikimo vertinime¹⁸ daroma išvada, kad tik viena iš šių valstybių narių (Suomija) yra nustačiusi kiekybinius tikslus, susijusius su maistingų medžiagų patekimu į jūrą, kaip pagrindine eutrofikacijos priežastimi (žr. 6 dalį). Kai tokių tikslų nėra, Komisijos nuomone, remiantis gerąja praktika, reikėtų taikyti HELCOM Baltijos jūros veiksmų plane nustatytus tikslus (žr. 7 ir 8 dalis). Mes išnagrinėjome dabartinį šios konvencijos įgyvendinimo etapą, kadangi ji gali būti naudojama kaip pagrindas būsimoms priemonių programoms.

19

Helsinkio konvenciją pasirašiusios šalys 2007 m. susitarė dėl dviejų pagrindinių kovos su eutrofikacija priemonių:

–Baltijos jūros veiksmų plano, apimančio maistingų medžiagų mažinimo schemą, pagal kurią kiekvienai šaliai pabaseinių lygiu paskirstomi maistingų medžiagų mažinimo tikslai, išreikšti vidutiniu per bazinį – 1997–2003 m. – laikotarpį į jūrą patenkančiu kiekiu. Kiekviena šalis iki 2009 m. pabaigos privalėjo parengti maistingų medžiagų mažinimo planą ir iki 2021 m. pasiekti savo tikslus. Skaičiai (jie laikyti preliminariais) nustatyti remiantis moksliniu modeliu¹⁹;

–HELCOM rekomenduojamos praktikos, skirtos apsaugoti vandenis nuo taršos, kurią sukelia įvairių rūšių veikla, įgyvendinimas, įskaitant nuotekų surinkimą ir valymą, fosfatų naudojimą plovikliuose ir trąšų naudojimą žemės ūkyje.

20

2013 m. Baltijos jūros veiksmų plane nustatyta maistingų medžiagų mažinimo schema buvo patikslinta remiantis nauju ir išsamesniu duomenų rinkiniu bei patobulintu modeliavimo metodu²⁰. Konvenciją pasirašiusios šalys susitarė 13 % (118 134 tonomis per metus) sumažinti metinį azoto patekimą į jūrą ir 41 % (15 178 tonomis per metus) – fosforo, palyginti su baziniu laikotarpiu į jūrą patekusiu azoto (910 344 tonos per metus) ir fosforo (36 894 tonos per metus) kiekiu. Konvencijos šalys sutiko prisidėti prie šio tikslo 89 260 tonų sumažindamos metinį azoto patekimą ir 14 374 tonomis – fosforo patekimą, paskirstytą pagal pabaseinius, o likęs mažintinas kiekis būtų mažinamas laivybos srityse ir Konvencijos nepasirašiusiose šalyse²¹.

21

Pastangų, kurias privalo įdėti kiekviena šalis, mastas labai priklauso nuo šalies padėties (ar ji ribojasi su Baltijos jūros pabaseiniais, kuriems būdinga didesnė arba mažesnė eutrofikacija), ir nuo praeityje sumažintų kiekių²². Tai reiškia, kad Danijai, Suomijai ir Švedijai kelti nedideli mažinimo reikalavimai, labiau susiję su pabaseiniais, kuriuose labiausiai reikia mažinti taršą, o Lietuva, Lenkija ir Rusija privalėjo gerokai sumažinti taršą (žr. I priedą).

22

Mes tikrinome, ar valstybės narės:

–padarė pažangą mažindamos savo maistingų medžiagų išleidimą į Baltijos jūrą;

–patvirtino atitinkamus maistingų medžiagų mažinimo planus, kuriuose būtų pateikti atitinkami jų siekimo stebėjimo rodikliai;

–taikė HELCOM rekomendacijas dėl maistingų medžiagų mažinimo;

–parengė patikimus monitoringo duomenis.

Nedidelė pažanga mažinant maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą

23

Naujausi duomenys apie bendrą metinį į Baltijos jūrą 1995–2012 m. patekusį maistingų medžiagų kiekį²³ rodo, kad azoto ir fosforo patekimas sumažėjo (atitinkamai 9 ir 14 %). 2 ir 3 paveiksluose pateiktas 2012 m. ir baziniu laikotarpiu iš kiekvienos šalies į Baltijos jūrą patekusio azoto ir fosforo kiekių palyginimas. Trijose šalyse (Danijoje, Lenkijoje ir Švedijoje) abiejų maistingų medžiagų patekimas į jūrą mažėja, o dviejose (Latvijoje ir Rusijoje) – padidėjo. Kitose šalyse pastebėta tik vienos iš maistingųjų medžiagų mažėjimo tendencija. Išsamūs duomenys pateikti II priede.

2 paveikslas

Baziniu laikotarpiu ir 2012 m. patekusių azoto kiekių palyginimas

3 paveikslas

Baziniu laikotarpiu ir 2012 m. patekusių fosforo kiekių palyginimas

Šaltinis: Europos audito rūmai, remiantis duomenimis, pateiktais 2015 m. birželio 10–11 d. Taline vykusiame 48-ajame HELCOM delegacijų vadovų susitikime.

24

Tačiau 2012 m. HELCOM duomenys rodo, kad iki šiol nė viena iš Konvenciją pasirašiusių šalių nesumažino teršalų patekimo į visus eutrofikacijos ypač paveiktus jūros pabaseinius (centrinę Baltijos jūros dalį, Suomijos įlanką ir Rygos įlanką) tiek, kiek reikalaujama, o iš dalies sumažino patekimą į tuos pabaseinius, kuriems toks reikalavimas nebuvo keliamas (Danijos sąsiauriuose ir Botnijos jūroje) (žr. III priedą).

25

Remiantis naujausia HELCOM atlikta analize, 1994–2008 m.²⁴ iš sutelktųjų taršos šaltinių patenkantys azoto ir fosforo kiekiai mažėja, tačiau iš žemės ūkio šaltinių patenkantys kiekiai išliko tokie pat arba padidėjo. Iš naujausios informacijos, pateiktos Europos Parlamentui ir Tarybai skirtoje Nitratų direktyvos įgyvendinimo (2008–2011 m.) ataskaitoje²⁵, matyti, kad mažėja maistingų medžiagų kiekis žemės ūkio paskirties žemėje ir šiek tiek mažėja nitratų kiekis paviršiniuose vandenyse²⁶. Visgi atrodo, kad dėl šio pagerėjimo dar nepadarytas poveikis pakrantės vandenų eutrofikacijai ir nesumažėjo į Baltijos jūrą patenkantys maistingų medžiagų kiekiai. Reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad, mažiau tręšiant dirvą maistingomis medžiagomis, jų patekimas į jūrą gali sumažėti tik po kelerių metų.

Valstybių narių maistingų medžiagų mažinimo planams trūksta ambicingumo ir tinkamų rodiklių

26

Visų trijų aplankytų valstybių narių maistingų medžiagų mažinimo planai yra aukšto lygio politiniai dokumentai, juose nenustatyta kiekybinių maistingų medžiagų mažinimo tikslų, kurie būtų paskirstyti pagal taršos šaltinius, veiklos rūšis ir geografines vietoves. Kitos penkios valstybės narės yra patvirtinusios panašius maistingų medžiagų mažinimo planus. Lenkija išreiškė abejones dėl savo šalies maistingų medžiagų mažinimo tikslų ir kol kas oficialiai nepatvirtino konkretaus plano²⁷.

27

Visos Baltijos jūros regiono valstybės narės remiasi priemonių programomis, įtrauktomis į jų upių baseinų valdymo planus, kurie yra privalomi pagal Vandens pagrindų direktyvą kaip pagrindinė planavimo priemonė siekiant HELCOM nustatytų maistingų medžiagų mažinimo tikslų. Norint užtikrinti gerą vidaus vandenų būklę, kaip reikalaujama Vandens pagrindų direktyvoje, būtina gerokai sumažinti maistingų medžiagų kiekį į Baltijos jūrą įtekančiose upėse, taip prisidedant prie HELCOM keliamų maistingų medžiagų mažinimo tikslų įgyvendinimo.

28

Kad įgyvendintų su fosforu susijusius HELCOM nustatytus tikslus, kai kurioms valstybėms narėms nepakanka tik užtikrinti gerą būklę, kurios reikalaujama Vandens pagrindų direktyvoje. Ekspertų ir Lenkijos aplinkos apsaugos institucijų nuomone²⁸, Lenkija HELCOM tikslus gali pasiekti fosforo koncentraciją Odros ir Vyslos vandenyse sumažinusi iki 0,07–0,08 mg/l, t. y. maždaug iki natūralaus lygio, o tai reiškia, kad į upes visiškai negalima išleisti fosforo. Nacionalinių valdžios institucijų teigimu, ši analizė taikytina ir Vokietijai bei Lietuvai. Taigi, norint sumažinti į jūrą patenkantį fosforo kiekį, reikės dėti daugiau pastangų, kad būtų įvykdyti HELCOM tikslai.

29

Kiek tai susiję su maistingų medžiagų kiekiais, į Audito Rūmų tikrintus 2009 m. jūrų baseinų valdymo planus ir atitinkamas priemonių programas²⁹ daugiausia įtrauktos pagrindinės ES direktyvų įgyvendinimo priemonės, jei tos direktyvos dar nebuvo visiškai įgyvendintos. Estija, Latvija ir Lenkija, tvirtindamos savo upių baseinų valdymo planus, dar nebuvo visiškai įgyvendinusios Miesto nuotekų valymo direktyvos (joms taikomas pereinamasis laikotarpis (žr. 44 dalį). Į šiuos upių baseinų valdymo planus taip pat įtraukiamos priemonės, skirtos kontroliuoti pasklidžiąją taršą (žr. 10 dalį), tačiau jos jau buvo taikomos prieš planų patvirtinimą. Galiausiai, į juos yra įtrauktos papildomos priemonės, dažniausiai bendrai finansuojamos iš ES biudžeto; jomis siekiama daugiau nei pagal šių direktyvų reikalavimus, tačiau beveik visos šios priemonės susijusios su žemės ūkiu.

30

Nustatyti tokie šių upių baseinų valdymo planų trūkumai:

–planuose nurodyti ne visi taršos šaltiniai, nenurodyta vandens būklė; pirmiausia nepakankamai nurodyti maistingų medžiagų kiekiai atskiruose vandens telkiniuose arba upių pabaseiniuose. Tai reiškia, kad šie planai nėra tvirtas pagrindas, kuriuo remiantis būtų galima nustatyti tikslus ir specialias priemones;

–nenustatyti nuoseklūs vandens telkiniams arba baseinams taikytini taisomieji veiksmai, nenurodyta, kokių konkrečių rezultatų siekiama įvairiomis priemonėmis (plotas, kuriame bus taikoma priemonė, hektarais), apskaičiuotos bendros išlaidos nesuskirstytos pagal atskiras priemones. Šie duomenys reikalingi norint užtikrinti maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą mažinimo priemonių ir finansinių išteklių, pirmiausia – ES lėšų, valdymo ekonominį efektyvumą;

–trūksta tikslų ir rodiklių, susijusių su maistingų medžiagų kiekio sumažinimu, kurio tikimasi taikant įvairias priemones, kurie būtų suskirstyti pagal taršos šaltinių rūšis, veiklos sektorius ir geografines vietoves, pavyzdžiui, pabaseinius ir vandens telkinius³⁰.

Komisija³¹ ir Audito Rūmai³² jau yra atkreipę dėmesį į panašius kitų upių baseinų valdymo planų trūkumus.

31

Taip pat pastebėjome, kad nors valstybės narės savo pažangą įgyvendinant Vandens pagrindų direktyvą privalo įvertinti atsižvelgdamos į tai, kokią procentinę kiekvieno upės baseino dalį sudaro geros būklės vandens telkiniai, nereikalaujama, kad jos nustatytų pamatinius tikslus, pavyzdžiui, maistingų medžiagų kiekių sumažinimo rodiklius (arba kitus su šiuo auditu nesusijusius rodiklius, pavyzdžiui, tam tikrų teršalų kiekio sumažinimo rodiklius). Todėl neįmanoma įvertinti, kiek upių baseinų valdymo planuose nustatytos priemonės padėjo sumažinti maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą.

Aplankytos valstybės narės savo planuose arba teisinėse sistemose tik iš dalies atsižvelgia į HELCOM rekomendacijas

32

Kiek tai susiję su miesto nuotekų valymu, HELCOM pateikė konvenciją pasirašiusioms šalims rekomendacijas, kurios viršija ES direktyvų reikalavimus. Svarbiausios rekomendacijos pateiktos 1 langelyje.

1 langelis

ES direktyvų reikalavimus viršijančios HELCOM rekomendacijos dėl nuotekų valymo

Rekomendacijoje 28E/5 (2007 m.) siūloma geroji patirtis, susijusi su:

οkanalizacijos sistemų plėtra ir priežiūra;

οfosforo šalinimu iš miesto nuotekų, atsižvelgiant į valymo įrenginių dydį, pavyzdžiui, rekomenduojant, kad fosforo koncentracija didesnių kaip 10 000 g. e. aglomeracijų valymo įrenginių ištakiuose būtų ne didesnė kaip 0,5 mg/l, nors Miesto nuotekų valymo direktyvoje nustatytas 1 mg/l standartas.

Rekomendacijoje 28E/7 (2007 m.) siūlomi polifosfatų naudojimo plovikliuose standartai, kuriuos valstybės narės turėtų pamažu įdiegti pagal nacionalinius tvarkaraščius. Konvenciją pasirašiusios šalys turėtų:

οriboti bendrą fosforo kiekį skalbinių plovikliuose;

οištirti galimybę indaplovėms skirtuose plovikliuose naudojamus polifosfatus pakeisti kitomis medžiagomis.

33

Nė viena iš aplankytų trijų valstybių narių nebuvo įtraukusi šių HELCOM rekomendacijų į savo teisinę sistemą. Svarbiausia, kad iki visoms valstybėms narėms nustatytos datos (2013 m. birželio 30 d.) nė viena iš jų nebuvo nustačiusi privalomų ribinių verčių fosforo kiekiui skalbinių plovikliuose³³. Nė viena iš jų dar netaiko ribinių verčių indaplovėms skirtiems plovikliams (pagal rekomendaciją 28E/7).

34

Suomijoje fosforo ribinės vertės nuotekų valymo įrenginiuose daugiausia taikomos pagal aplinkosaugos leidimų sistemą. Atsižvelgiant į ekologinę vandens telkinio, į kurį patenka teršalas, būklę, šių leidimų sąlygos gali būti griežtesnės, nei Miesto nuotekų valymo direktyvoje reikalaujama dėl azoto ir fosforo koncentracijos vandens valymo įrenginių ištakyje, ir netgi viršyti HELCOM rekomendaciją³⁴. Latvijoje ir Lenkijoje HELCOM rekomendacija neįtraukta į valymo įrenginių operatoriams skirtus aplinkosaugos leidimus. Tačiau atliekant auditą nustatyta, kad abiejose valstybėse yra įrenginių, kurie laikosi HELCOM rekomendacijų (vienas iš trijų Latvijoje ir keturi iš septynių Lenkijoje).

35

Žemės ūkio srityje HELCOM rekomenduoja, kad fosforo kiekis per metus į žemę įterpiamame mėšle neviršytų 25 kg/ha (2007 m. HELCOM rekomendacija 28E/4). Tačiau tokia fosforo naudojimo trąšose ribinė vertė nenustatyta nė vienos aplankytos valstybės narės teisės aktuose, tam tikrų kaimo plėtros priemonių minimaliuosiuose reikalavimuose dėl trąšų ir pesticidų³⁵ ar upių baseinų valdymo planuose nustatytose priemonėse, skirtose kontroliuoti pasklidžiąją taršą (žr. 29 dalį). Iš kitų Baltijos jūros regiono valstybių narių tik Estija, Švedija ir Vokietija yra priėmusios teisės aktus, kuriais ribojamas fosforo naudojimas trąšose, tačiau jie nėra tokie griežti, kaip rekomenduoja HELCOM³⁶.

36

Trys aplankytos valstybės narės minėtos rekomendacijos netaikymą grindžia tuo, kad jų dirvose yra mažai fosforo arba kad į žemės ūkio paskirties žemę vidutiniškai įterpiama gana nedaug fosforo. Tačiau, remdamiesi duomenimis apie fosforo naudojimą, nustatėme, kad kai kuriose vietose įterpiami kiekiai gali viršyti HELCOM rekomenduojamą kiekį, taip pat, kad kai kuriose dirvose yra daug fosforo ir kad fosforo nuotėkis yra didelis³⁷. HELCOM rekomendacijoje 28E/4 kalbama ir apie aplinkosaugos leidimus ūkiams, kuriuose laikoma daugiau kaip 40 000 paukščių, 2 000 kiaulių, 750 paršavedžių ar 400 galvijų. Visose prie Baltijos jūros esančiose valstybėse narėse reikalaujama, kad kiaulių fermos ir paukštynai, norėdami vykdyti veiklą, gautų aplinkosaugos leidimus, nes šis reikalavimas nustatytas ir ES taršos integruotos prevencijos ir kontrolės direktyvoje³⁸; vis dėlto, Lenkija nereikalauja, kad daugiau kaip 400 galvijų turintys ūkiai gautų tokius leidimus. Tačiau Suomijoje ir Latvijoje tokius leidimus privalo gauti visi gyvulininkystės ūkiai, kuriuose auginamas gyvūnų skaičius yra gerokai mažesnis už HELCOM rekomenduojamus ribinius kiekius.

Neužtikrintas maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą monitoringo duomenų patikimumas

37

Kiekvienos Helsinkio konvenciją pasirašiusios šalies nacionalinės institucijos stebi iš upių, upelių ir tiesioginio išleidimo vietų į Baltijos jūrą išleidžiamus maistingų medžiagų kiekius ir atitinkamą informaciją kasmet perduoda Helsinkio komisijai. Matavimai, taikant standartinę HELCOM rekomenduojamą metodiką, atliekami upių, kurios įteka į Baltijos jūrą, žiotyse. Šie metiniai duomenys parodo bendrą į jūrą patenkantį teršalų kiekį, neišskiriant taršos šaltinių rūšių ir maistingų medžiagų kilmės šalies. Kas šešerius metus perduodama informacija apie kiekvienos šalies išleistus tarpvalstybinius nitrato ir fosforo kiekius.

38

Be to, kas šešerius metus pranešama apie maistingų medžiagų patekimą pagal taršos šaltinį ir veiklos sektorių³⁹. Šie duomenys labai naudingi vertinant maistingų medžiagų patekimo iš įvairių veiklos sektorių tendencijas ir yra labai svarbūs nustatant kiekviename sektoriuje taikytinas ekonomiškai efektyvias priemones.

39

Auditas parodė, kad siekiant HELCOM nustatytų tikslų, pasklidosios taršos įverčiai pagal bendrą metodiką apskaičiuojami šalių lygmeniu, o ne žemesniais lygmenimis, pavyzdžiui, upės baseino, pabaseinio arba vandens telkinio. Taip pat nustatėme, kad HELCOM skaičiai neatitinka įverčių, kuriuos kiekviena valstybė narė pagal Vandens pagrindų direktyvą apskaičiavo rengdama savo upių baseinų valdymo planus ir taikydama skirtingas metodikas.

40

Pavyzdžiui, Latvijos upių baseinų valdymo planuose pateikti pasklidosios taršos rodikliai yra mažesni už atitinkamus HELCOM duomenų bazėje pateiktus tų pačių metų skaičius. Ši neatitiktis taip pat turi įtakos tarpvalstybinės taršos rodikliams. Be to, upių baseinų valdymo planų monitoringo duomenys rodo, kad 2006–2013 m. laikotarpiu maistingų medžiagų koncentracija paviršiniuose vandenyse pagerėjo, o HELCOM duomenys rodo, kad iš tos šalies į Baltijos jūrą patenkančių maistingų medžiagų kiekiai didėja. Lenkijoje įvertinus upių baseinų valdymo planus, susijusius su pakrantės ir tarpinių vandens telkinių būkle 2010–2013 m., nustatyta, kad maistingų medžiagų koncentracija nepagerėjo, o duomenys, kuriuos Lenkija pateikė HELCOM, rodo, kad maistingų medžiagų kiekis nuolat mažėja.

41

Atsižvelgiant į tokius akivaizdžius neatitikimus, kyla klausimų dėl monitoringo duomenų patikimumo, ypač kiek tai susiję su tarpvalstybinės ir pasklidosios taršos rodikliais. HELCOM ekspertų grupė taip pat pastebėjo šią problemą ir paragino valstybes nares pateikti informaciją apie numatomą maistingų medžiagų kiekio sumažinimą, kuris bus pasiektas joms įgyvendinant Vandens pagrindų direktyvą⁴⁰.

Miesto nuotekų keliamos taršos maistingomis medžiagomis mažinimo veiksmų veiksmingumas

42

Miesto nuotekos sudaro apie 90 % visų sutelktųjų taršos šaltinių. Dalis šių teršalų išleidžiama Rusijoje ir Baltarusijoje, t. y. šalyse, kuriose negalioja ES teisė.

43

Valstybėms narėms taikomoje Miesto nuotekų valdymo direktyvoje nustatyta, jog visose aglomeracijose⁴¹, kurių g. e. didesnis kaip 2 000⁴², turi būti miesto nuotekų surinkimo sistemos arba, jei sistemų įrengimas nėra pateisinamas, atskiros arba kitokios tinkamos sistemos, kurios užtikrintų tokį pat aplinkos apsaugos lygį (3 straipsnis). Nuotekoms, prieš jas išleidžiant į vandens telkinį, turi būtų taikomas antrinis valymas, kuriuo organinių taršalų koncentracija⁴³ būtų sumažinta tiek, kad nesiektų tam tikros ribinės vertės (4 straipsnis). Be to, jautriose zonose nuotekos turi būti valomos pagal griežtesnius reikalavimus. Kai zonos jautrumas yra susijęs su eutrofikacija arba jos rizika, valstybės narės gali rinktis iš dviejų galimybių: pirma, užtikrinti koncentraciją, kuri nesiektų direktyvoje nustatytų azoto ir (arba) fosforo kiekio ištakyje, kurio šaltinis yra didesnių kaip 10 000 g.e. aglomeracijų nuotekų valymo įrenginiai, ribinių verčių (5 straipsnio 2 ir 3 dalys), arba, antra, jautriose zonose tam tikra procentine dalimi sumažinti azoto ir (arba) fosforo kiekį bendrame į visus miesto nuotekų valymo įrenginius patenkančiame nuotekų kiekyje (5 straipsnio 4 dalis).

44

Prie Baltijos jūros esančioms valstybėms narėms, kurios į ES įstojo 2004 m. (Estijai, Latvijai, Lietuvai ir Lenkijai), nustatytas pereinamasis atitikties direktyvai užtikrinimo laikotarpis. 2012 m. (t. y. metų, apie kuriuos turimi naujausi atitikties užtikrinimo duomenys) pabaigoje baigėsi Lietuvai ir Estijai taikytas pereinamasis laikotarpis, o Latvija ir Lenkija dar neprivalėjo užtikrinti visiško direktyvos laikymosi, nes joms nustatytas pereinamasis laikotarpis baigiasi 2015 m. gruodžio 31 d.

45

Mes tikrinome, ar:

–valstybės narės laikosi Miesto nuotekų valymo direktyvos;

–ES bendrai finansuojami miesto nuotekų valymo įrenginiai yra veiksmingi ir tvarūs;

–Komisija ėmėsi atitinkamų veiksmų, kad užtikrintų, jog valstybės narės laikytųsi šios direktyvos;

–ES parama Rusijai ir Baltarusijai padėjo smarkiai sumažinti maistingų medžiagų kiekį nuotekose.

Dauguma valstybių narių dar ne visiškai laikosi Miesto nuotekų valymo direktyvos

Valstybės narės, privalėjusios užtikrinti direktyvos laikymąsi iki 2012 m.

46

1 lentelėje nurodytas valstybių narių, kurioms nustatytas galutinis antrinio valymo reikalavimų įgyvendinimo ir valymo pagal griežtesnius reikalavimus užtikrinimo galutinis terminas pasibaigė, 2012 m. pasiektas atitikties užtikrinimo lygis. Vokietijai ir Suomijai pritrūko labai nedaug, kad visiškai įvykdytų Direktyvos 4 ir 5 straipsnius, kuriuose nustatyti antrinio ir griežtesnio valymo reikalavimai.

1 lentelė

Pagrindiniai duomenys apie Miesto nuotekų valymo direktyvos laikymąsi nuotekų valymo srityje

| DK | DE | EE | LT | FI | SE
Visa apkrova valstybėje narėje (g. e.) | 11 607 945 | 112 878 422 | 1 642 766 | 2 757 900 | 5 239 700 | 12 672 633
Antrinis valymas¹
Visa apkrova, kurią turi atitikti šis valymas (g. e.) | 11 232 613 | 112 672 240 | 1 579 138 | 2 757 900 | 5 070 800 | 12 404 389
Visa apkrova, kurią atitinka šis valymas (g. e.) | 11 153 597 | 112 561 974 | 1 510 498 | 2 757 900 | 5 054 100 | 12 095 484
Visos apkrovos, kurią atitinka šis valymas, procentinė dalis (g. e.) | 99,3 % | 99,9 % | 95,7 % | 100,0 % | 99,7 % | 97,5 %
Valymas pagal griežtesnius reikalavimus²
Visa apkrova, kurią turi atitikti šis valymas (g. e.) | 10 358 176 | Atitinka pagal 5 straipsnio 4 dalį³ | 1 466 475 | 2 582 700 | 4 583 900 | 11 657 155
Visa apkrova, kurią atitinka šis valymas (g. e.) | 10 235 632 | 1 310 525 | 2 497 700 | 4 567 200 | 10 366 880
Visos apkrovos, kurią atitinka šis valymas, procentinė dalis (g. e.) | 98,8 % | 89,4 % | 96,7 % | 99,6 % | 88,9 %

1Antrinio valymo reikalavimas netaikomas mažesnėms kaip 10 000 g. e. aglomeracijoms, kurios nuotekas tiesiogiai išleidžia į pakrantę.

2Visos valstybės narės, išskyrus Vokietiją, taiko griežtesnį valymą aglomeracijų lygmeniu pagal 5 straipsnio 2 dalį. Šiuo atveju valymas pagal griežtesnius reikalavimus neprivalomas mažesnėms kaip 10 000 g. e. aglomeracijoms arba aglomeracijoms, kurios yra ne jautriose zonose.

3Vokietija taiko griežtesnį valymą pagal 5 straipsnio 4 dalį. Tai reiškia, kad visam šalies nuotekų kiekiui, kuris patenka į nuotekų valymo įrenginius, maistingos medžiagos turi būti sumažintos 75 %. 2012 m. Vokietija pasiekė 82 % viso azoto kiekio ir 90 % viso fosforo kiekio, patenkančio į jos nuotekų valymo įrenginius, sumažinimą.

Šaltinis: Komisijos 2012 m. gruodžio mėn. duomenys.

47

Kiek tai susiję su reikalavimu rinkti nuotekas, Komisija mano, kad visos valstybės narės jo laikosi, kad ir kokia nuotekų dalis būtų išvaloma naudojant atskiras arba kitas tinkamas sistemas. Ši dalis didžiausia Lietuvoje ir Estijoje – atitinkamai 10,2 % ir 3,6 % nuotekų, kurias išleidžia didesnės kaip 2 000 g. e. aglomeracijos.

48

Pagal šią direktyvą tokioms sistemoms nustatytos sąlygos nėra aiškiai apibrėžtos: naudojant tokias sistemas turėtų būti užtikrinama tokio pat lygio aplinkos apsauga kaip ir naudojant centralizuotas surinkimo sistemas. Tik visai neseniai Komisija pareikalavo, kad valstybės narės paaiškintų, kaip veikia jų atskiros sistemos. Audito Rūmai anksčiau taip pat atkreipė dėmesį į šį klausimą⁴⁴.

49

Komisija laiko, kad reikalavimo surinkti nuotekas yra laikomasi, jei 98 % kiekvienos aglomeracijos nuotekų surenkama į centrinę kanalizaciją arba nukreipiama į atskiras arba kitas tinkamas sistemas, o likusieji 2 % sudaro mažiau nei 2 000 g. e. Iš tikrųjų, tvirtindama 2014–2020 m. veiksmų programas, Komisija skatino, kad būtų pasiekta ši procentinė dalis vykdant investicijas į centralizuotas nuotekų surinkimo sistemas.

Valstybės narės, privalančios baigti įgyvendinti direktyvą iki 2015 m. pabaigos

50

Dvi aplankytos valstybės narės, kurioms vis dar taikomas atitikčiai pasiekti skirtas pereinamasis laikotarpis, nesilaikė tarpinių tikslų (Latvija) arba dar nepaskelbė išsamių ir patikimų duomenų (Lenkija).

51

Lenkija iki 2015 m. neužtikrins atitikties direktyvai. Valymas pagal griežtesnius reikalavimus buvo numatytas tik nuotekų valymo įrenginiuose, kurių pajėgumas didesnis kaip 15 000 g. e., nes ši valstybė narė nusprendė pasinaudoti antrąja direktyvoje numatyta galimybe – pasiekti, kad jautriose zonose vidutiniškai 75 % būtų sumažintas azoto ir (arba) fosforo kiekis bendrame į visus miesto nuotekų valymo įrenginius patenkančiame nuotekų kiekyje (žr. 43 dalį). Tačiau toks sprendimas nebuvo tinkamas, nes Lenkijos Stojimo sutartyje pereinamasis laikotarpis nustatytas tik atitikties užtikrinimui pagal pirmąją galimybę (maistingų medžiagų kiekio visose didesnėse kaip 10 000 g. e. aglomeracijose sumažinimas iki standartinių lygių), o ne pagal antrąją. Šį klausimą Komisija pradėjo spręsti tik 2010 m. (žr. 59 ir 60 dalis).

52

Remiantis Lenkijos valdžios institucijų pateiktais duomenimis, iki 2015 m. pabaigos Lenkija 95 % viršys savo nuotekų surinkimo biudžetą ir 79 % – nuotekų valymo įrenginių biudžetą, kurie abu yra iš esmės bendrai finansuojami iš ES biudžeto. Visgi, nepaisant didelių investicijų, šiai šaliai dar toli iki atitikties užtikrinimo. Lenkijos nacionalinės institucijos numato, kad iki 2015 m. pabaigos visiška atitiktis nebus užtikrinta 1 029 aglomeracijose (jos išleidžia 63 % šalies teršalų kiekio nuotekose) iš 1 559. Kai kurios tokio didelio vėlavimo priežastys – tai netinkamas Stojimo sutarties įgyvendinimas bei netiksli ir besikeičianti aglomeracijų apibrėžtis⁴⁵.

53

Latvijoje atitiktis galėtų būti užtikrinta iki 2015 m. pabaigos. Tačiau valdžios institucijos prognozuoja, kad 2020 m., t. y. praėjus penkeriems metams nuo tinklo išplėtimo, tinklas apims 93 % gyventojų, bet tik 85 % bus prie jo prijungti. 2014 m. Latvijos Vyriausybė pasiūlė priimti įstatymą, kuris paskatintų namų ūkius prisijungti prie kanalizacijos, savivaldybėms leidžiant teikti subsidijas asmenims, norintiems prisijungti prie kanalizacijos.

54

Be to, keliuose Lenkijos ir Latvijos dideliuose miestuose buvo padarytos ES bendrai finansuotos investicijos į nuotekų valymo technologijas, kurias taikant viršijami direktyvos reikalavimai dėl fosforo pašalinimo (žr. 34 dalį). Tokio pobūdžio investicijos Latvijos upių baseinų valdymo planuose taip pat buvo siūlomos mažesniems miestams⁴⁶, esantiems vietovėse, kuriose nebuvo užtikrinta gera vandens telkinių būklė, tačiau atliekant auditą tokių investicijų dar nebuvo padaryta. Lenkijos upių baseinų valdymo planuose tokių investicijų nebuvo numatyta.

ES bendrai finansuojami nuotekų valymo įrenginiai yra veiksmingi, bet ne visada užtikrinamas tvarumas

55

2013 m. pabaigoje visi 10 tikrintų nuotekų valymo įrenginių (trys Latvijos ir septyni Lenkijos) atitiko ištakiams taikomus ES standartus, išskyrus vienus nuotekų valymo įrenginius Latvijoje, tačiau šių įrenginių atitiktį numatyta užtikrinti iki galutinio valstybės narės termino – 2015 m. gruodžio mėn. Vieni Latvijos nuotekų valymo įrenginiai ir keturi Lenkijos nuotekų valymo įrenginiai laikėsi griežtesnių HELCOM rekomendacijų dėl fosforo (žr. 1 langelyje išdėstytą Rekomendaciją 28E/5).

56

Dėl aplankytų įrenginių valymo pajėgumų reikia pasakyti, kad vienų Latvijos nuotekų valymo įrenginių (Uogrės) pajėgumas buvo per didelis, nes organiniams teršalams valyti buvo išnaudojama tik 29 % jų pajėgumo. Taip pat pastebėjome, kad būtini keturių Lenkijos nuotekų valymo įrenginių (Varšuvos, Lodzės, Ščecino ir Gdynės) pajėgumai galėtų būti mažesni, nes šiuose įrenginiuose taip pat buvo valomas į požeminį vandenį infiltruotas švarus vanduo, sudaręs 21–26 % viso išvalyto kiekio. Panašių klausimų buvo nustatyta mūsų neseniai paskelbtoje specialiojoje ataskaitoje dėl Dunojaus upės baseino⁴⁷.

57

Vandens paslaugų tarifus aptariamose aglomeracijose nustato savivaldybės, taikydamos nacionalines taisykles; šiuos tarifus taip pat turi patvirtinti nacionalinė reguliavimo institucija. Atlikę auditą nustatėme, kad Latvijoje skaičiuojant tarifus nebuvo įtrauktos turto nusidėvėjimo sąnaudos; toks pat trūkumas nustatytas vienuose iš keturių aplankytų Lenkijos nuotekų valymo įrenginių; todėl tokiais atvejais gautų pajamų nepakanka turtui pakeisti, kai pasibaigia jo naudojimo laikas. Šis trūkumas taip pat galėjo atsirasti dėl nevisiško nuotekų valymo įrenginio išnaudojimo. Visose tikrintose aglomeracijose vandens paslaugų kaina mažesnė už visuotinai priimtą įperkamumo namų ūkiams lygį (4 % namų ūkio pajamų), kurį savo gairėse nurodė Komisija⁴⁸. Audito Rūmai anksčiau jau yra pateikę panašias pastabas⁴⁹.

Komisijos vykdomas stebėjimas, kaip valstybės narės įgyvendina direktyvą, nėra savalaikis

58

Pirmasis tolesnis Komisijos veiksmas turėtų būti patikrinimas, ar Miesto nuotekų valymo direktyvos nuostatos tinkamai perkeltos į atitinkamas valstybių narių teisines sistemas; tai daroma atliekant atitikties tyrimus. Šios patikros pradėtos iškart po to, kai buvo priimta minėta direktyva, jomis remiantis iškeltos bylos Danijai, Vokietijai ir Švedijai. Atlikus Baltijos jūros regiono valstybių narių, kurios įstojo į ES 2004 m., patikras, bylų neiškelta.

59

2005 m. atlikus Lenkijos atitikties tyrimą teisinių klausimų neiškelta, tačiau aiškiai nurodyta: „Lenkija taikė Direktyvos 91/271 5 straipsnio 4 dalyje nustatytai nuotekų valymo tvarkai alternatyvią procedūrą. Todėl Stojimo sutartyje išdėstytos pereinamosios nuostatos taikomos reikalavimui dėl bendro azoto kiekio ir bendro fosforo kiekio sumažinimo 75 %“. Tačiau, kaip paaiškinta 51 dalyje, Stojimo sutartyje pereinamasis laikotarpis Lenkijai nustatytas tik 5 straipsnio 2 ir 3 dalių (pirmoji valymo pagal griežtesnius reikalavimus galimybė), o ne 5 straipsnio 4 dalies įgyvendinimui (antroji galimybė).

60

Komisija į šį klausimą reagavo tik 2010 m., kai ji turėjo patvirtinti paraiškas dėl miesto nuotekų infrastruktūros projektų, kurie neatitiko šios šalies Stojimo sutarties nuostatų. Todėl manome, kad Komisijos veiksmai buvo nesavalaikiai.

61

2012 m. sausio mėn., nustatydama ES bendro finansavimo sąlygas, Komisija pareikalavo, kad ši valstybė narė įrodytų, jog visi projektai, susiję su didesnėmis kaip 10 000 g. e. aglomeracijomis atitiko direktyvos 5 straipsnio 2 ir 3 dalis. Taigi Lenkija privalo pakoreguoti savo nuotekų valymo planą ir įtraukti į jį papildomas investicijas, kuriomis būtų užtikrintas reikalavimų laikymasis, nors dėl to ji neįvykdys savo įsipareigojimo pagal Stojimo sutartyje patvirtintą galutinį terminą.

62

Antrasis veiksmas, kurio, remdamasi valstybių narių kas dvejus metus teikiama informacija (17 straipsnis), turėtų imtis Komisija – tai nuolat stebėti Miesto nuotekų valymo direktyvos nacionalinio įgyvendinimo planų vykdymo pažangą. Komisijos teigimu, surinkta informacija buvo nepakankama veiksmingam stebėjimui užtikrinti. Dėl to 2014 m. Komisija nustatė naują ataskaitų formą⁵⁰. Visgi atitinkamų Komisijos veiksmų nepakanka dabartiniams trūkumams pašalinti, pavyzdžiui, dėl to, kad ji neprašo teikti informacijos apie numatomus siūlomų investicijų produktus ir rezultatus, išreikštus kanalizacijos vamzdžių ilgiu (kilometrais) arba procentine aglomeracijų nuotekų kiekio dalimi, kuri turėtų būti surenkama.

63

Be to, Komisija reikalauja, kad valstybės narės pateiktų informaciją apie tai, kaip jos laikosi nuotekų surinkimo ir valymo reikalavimų (15 straipsnio 4 dalis); remiantis šia informacija gali būti rengiami pranešimai pagal vadinamąją ES pavyzdinę procedūrą⁵¹, o vėliau, patvirtinus, kad buvo padaryti pažeidimai, imamasi teisinių veiksmų. Tačiau Komisijos veiksmai šiuo atžvilgiu nebuvo savalaikiai. Baltijos jūros regiono valstybėms narėms skirtus pranešimus pagal ES pavyzdinę procedūrą Komisija pradėjo rengti praėjus nemažai laiko po to, kai baigėsi stojimo sutartyse nustatyti galutiniai terminai (Lietuvos atveju – 2014 m. pabaigoje, kalbant apie aglomeracijas, kurioms galutinis terminas buvo 2008 m., o Latvijos atveju – 2014 m. pabaigoje, kalbant apie aglomeracijas, kurioms galutinis terminas buvo 2010 m.). Be to, 2002 m. Komisija pradėjo pažeidimų nagrinėjimo procedūras dėl Švedijos ir Suomijos, nes šios šalys kai kuriose pakrantės ir vidaus teritorijose nusprendė mažinti tik fosforo, bet ne azoto kiekį. Teisingumo Teismas priėmė Suomijai palankų sprendimą, o Švedijos pareikalauta sumažinti azoto kiekį 36 aglomeracijų išleidžiamose nuotekose⁵². Remiantis Komisijos turima informacija, 2015 m. 8 iš šių aglomeracijų vis dar nebuvo įvykdžiusios reikalavimų.

64

Galiausiai pastebėjome, kad dėl to, jog valstybėms narėms suteikta galimybė pasirinkti kaip įgyvendinti valymą pagal griežtesnius reikalavimus, gali atsitikti taip, kad, norėdamos užtikrinti direktyvos laikymąsi, jos leidžia aglomeracijoms taikyti skirtingus maistingų medžiagų mažinimo lygius. Nustatėme, kad maistingų medžiagų koncentracija nuotekose, kurias išleidžia 28 tikrinti prie Baltijos jūros pastatyti nuotekų valymo įrenginiai, labai skiriasi (žr. IV priedą). Jeigu atsižvelgtume ir į nuotekų valymo įrenginius, kurie 2013 m. laikėsi direktyvos, azoto koncentracija jose yra labai skirtinga: nuo 16,4 mg/l (Espe) iki 3,7 mg/l (Helsinkyje); fosforo koncentracija − nuo 0,9 mg/l (Rygoje) iki 0,1 mg/l (Stokholme).

ES parama Rusijai ir Baltarusijai gali būti ekonomiškai efektyvi, tačiau įgyvendinimo sritis yra labai siaura, palyginti su poreikiu, ir projektų įgyvendinimas ilgai trunka

65

Rusijoje ir Baltarusijoje įgyvendinamiems nuotekų valymo projektams skiriamas ES finansavimas yra labai nedidelis. 2001–2014 m. laikotarpiu iš Šiaurės dimensijos partnerystės aplinkosaugos srityje paramos fondo – tarptautinės tarpvalstybinių Šiaurės Europos aplinkos problemų sprendimo iniciatyvos – nebranduolinės energetikos dalies Rusijos ir Baltarusijos aplinkosaugos projektams skirta 177 milijonai eurų. ES įnašas – 44 milijonai eurų. Kai buvo atliekamas auditas, pagal šią partnerystę buvo patvirtinta 18 projektų, susijusių su nuotekų surinkimu, valymu ir vandens tiekimu; 15 iš jų buvo įgyvendinami Rusijoje, trys – Baltarusijoje, šiems projektams skirtos lėšos sudarė 71 % Šiaurės dimensijos partnerystės aplinkosaugos srityje subsidijų.

66

Vertinime, kurį 2013 m. paramos teikėjų asamblėjai pateikė Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas (ERPB), kaip partnerystės fondo valdytojas, apskaičiuota, kad pagal partnerystės patvirtintus projektus azoto kiekis galėjo būti sumažintas daugiau kaip 7 600 tonų per metus, fosforo – 2 300 tonų per metus. Tai sudaro apie 7 % ir 27 % iš Rusijos patenkančių kiekių bei 9 % ir 21 % iš Baltarusijos patenkančių kiekių, o tai yra nemažas indėlis į būtiną maistingų medžiagų kiekio Baltijos jūroje mažinimą. Tačiau asamblėjai nepateikta jokių su pasiektu sumažinimu susijusių monitoringo duomenų.

67

Kadangi ES įnašas į fondą palyginti mažas, o paramą gaunančių šalių valdžios institucijų bendrai finansuojama dalis – didelė, ES finansavimo sverto poveikis yra didelis: ES skyrus 2 eurus, iš kitų šaltinių skiriama 98 eurai. ERPB vertinime nurodyta, kad remiantis Rusijoje ir Baltarusijoje įgyvendinamais partnerystės nuotekų valymo projektais apskaičiuota, jog norint fosforo kiekį sumažinti viena tona, reikia išleisti 462 000 eurų; tai apytikriai sudaro penktadalį Suomijoje, Švedijoje arba Vokietijoje patiriamų išlaidų.

68

Iš Rusijos patenkančių maistingų medžiagų kiekis iš esmės sumažintas išplėtus ir atnaujinus Sankt Peterburgo nuotekų surinkimo ir valymo sistemą. Nauji sistemos operatorių pateikti duomenys rodo, kad fosforo koncentracija HELCOM standartą atitinka 11-oje iš 12-os nuotekų valymo įrenginių (žr. 1 langelį), o azoto koncentracija HELCOM standartus atitinka aštuoniuose nuotekų valymo įrenginiuose.

69

Tačiau projektų įgyvendinimas trunka ilgai. Dėl labai ilgų derybų dėl paskolų, aplinkosaugos teisės aktų pakeitimų ir darbų atlikimo sutartims sudaryti reikalingo laiko projektai pabaigiami praėjus keleriems metams nuo jų patvirtinimo. 2014 m. spalio 31 d. buvo baigti įgyvendinti tik keturi iš 18-os nuotekų infrastruktūros projektų, juos įgyvendinus pasiekta pusė Rusijoje numatytų rezultatų. Labai vėluojama įgyvendinti 2002 m. patvirtintą „Leningrado srities municipalinių aplinkosaugos investicijų programą“ ir 2005 m. patvirtintą „Kaliningrado vandens ir aplinkosaugos paslaugų“ projektą; abu jie dar nebaigti. Pastarasis projektas labai svarbus Baltijos jūrai, nes iš Kaliningrado patenkantis teršalų kiekis yra antras pagal dydį (po Sankt Peterburgo). Baltarusijoje nebaigtas įgyvendinti nė vienas projektas. Taigi, dar daug reikia nuveikti, kad iš šių šalių patenkantis maistingų medžiagų kiekis būtų tinkamai sumažintas.

Žemės ūkio keliamos vandens taršos maistingomis medžiagomis mažinimo veiksmų efektyvumas

70

Žemės ūkis yra pagrindinis pasklidosios vandens taršos maistingomis medžiagomis (žr. 4 dalį), o dabar – ir bendros taršos maistingomis medžiagomis šaltinis, ypač tose šalyse, kuriose jau gerokai sumažinta komunalinių nuotekų tarša. Pavyzdžiui, Suomijoje iš žemės ūkio su vandeniu nuteka apie du trečdalius vandenyje esančio azoto kiekio, Lenkijoje – tik apie trečdalį.

71

1991 m. ES priėmė Nitratų direktyvą, kuria siekiama apsaugoti vandenį nuo taršos nitratais, kurią sukelia tam tikrose vietovėse, t. y. vadinamosiose nitratų pažeidžiamose zonose, kuriose turi būti įgyvendinamos nitratų valdymo veiksmų programos, vykdoma žemės ūkio veikla, nes su vandeniu nitratai patenka į jau užterštus vandenis arba vandenis, kuriems gresia taršos rizika. Valstybė narė taip pat gali priimti sprendimą šios direktyvos reikalavimus taikyti ir visoje teritorijoje.

72

2005 m. pradėta taikyti kompleksinės paramos mechanizmas, pagal kurį ūkininkų gaunamos išmokos, be kita ko, susiejamos su aplinkosaugos reikalavimų laikymusi. Šie kompleksinės paramos reikalavimai turi būti sistemingai tikrinami, kaip nustatyta ES taisyklėse.

73

Pagal Vandens pagrindų direktyvą, kai gerai vandens būklei užtikrinti nepakanka pagrindinių priemonių (Nitratų direktyvos ir kitų priemonių, skirtų pasklidžiosios taršos kontrolei, įgyvendinimo (žr. 29 dalį), kaip tai yra Baltijos jūros regione, vandens telkinių, kurių gera būklė nebuvo užtikrinta, baseinuose turėtų būti įgyvendinamos papildomos priemonės. Šios papildomos priemonės turi būti įtrauktos į upių baseinų valdymo planus. Aplankytose valstybėse narėse šios priemonės daugiausia atitinka kaimo plėtros programose numatytas priemones, kurias bendrai finansuoja Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai.

74

Mes tikrinome, ar:

–valstybės narės veiksmingai įgyvendina Nitratų direktyvos reikalavimus ir ar Komisija tinkamai tai stebi;

–kompleksinės paramos mechanizmas veiksmingai padeda užtikrinti vandens apsaugą;

–ES bendrai finansuojamos kaimo plėtros priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti vandens apsaugą, yra veiksmingos mažinant maistingų medžiagų kiekį.

Nepaisant gana sėkmingo Komisijos vykdomo pažangos stebėjimo, Nitratų direktyva įgyvendinama neveiksmingai

Jautrių zonų nustatymo trūkumai

75

Nitratų pažeidžiamoms zonoms turėtų būti priskiriamos visos sausumos teritorijos, kurių vandenys suteka į užterštus vandenis (pavyzdžiui, eutrofinius vandenis, vandenis, kuriuose nitratų koncentracija didesnė kaip 50 mg/l) arba kurioms gresia taršos rizika ir kurios didina taršą nitratais. Taigi valstybės narės privalo šiose zonose įgyvendinti veiksmų programas. Vokietija, Danija, Suomija ir Lietuva nėra nustačiusios konkrečių zonų, nes jos nusprendė veiksmų programas taikyti visai savo teritorijai. Kitos keturios valstybės narės, pirmiausia Lenkija, nepaisydamos to, kad beveik visi jų vandenys suteka į Baltijos jūrą, nitratų pažeidžiamoms jautrioms zonoms priskyrė tik nedidelę savo teritorijos dalį (Estija – 7 %, Latvija – 13 %, Lenkija – 4,5 %, Švedija – 22 %). Komisijai kilo abejonių dėl pažeidžiamų zonų nustatymo tinkamumo šiose šalyse, o Lenkijai buvo iškelta byla Teisingumo Teisme (žr. 82 dalį).

76

Kai veiksmų programa taikoma visai teritorijai, kaip tai daroma Suomijoje, lengviau pripažįstamos taisyklės, nes jos vienodai taikomos visiems ūkininkams. Tačiau ekstensyviojo ūkininkavimo vietovėse, kuriose naudojama mažai trąšų, o nuotekas surenkančių vandens telkinių būklė yra gera ir yra maža jų taršos rizika, kai kurie veiksmų programos reikalavimai yra nebūtini, tačiau padidėja administracinės ir tikrinimo išlaidos. Kita vertus, intensyvaus ūkininkavimo ir gyvūnų auginimo vietovėse šių reikalavimų gali nepakakti maistingų medžiagų kiekiui sumažinti tiek, kiek būtina norint užtikrinti gerą vidaus arba Baltijos jūros vandenų būklę. Pavyzdžiui, nors Nitratų direktyva taikoma jau 20 metų, daugelio pietų Suomijos vandens telkinių būklė yra bloga. Be to, pastaruoju metu Suomija nesumažino azoto patekimo į Baltijos jūrą (žr. 2 paveikslą).

77

Reikia dėti daug pastangų, kad būtų pasiekti fosforo patekimo sumažinimo tikslai (žr. III priedą). Be to, Nitratų direktyva skirta nitratams, joje nenustatyta fosforo naudojimo ribinių verčių⁵³. Todėl, kai eutrofikacijos priežastis yra fosforas, taikant nitratų valdymo veiksmų programą problema nebūtinai bus išspręsta, be to, valstybėms narėms gali reikėti imtis papildomų priemonių. Aplankytose valstybėse narėse nebuvo nustatyta reikalavimų, kuriais būtų ribojamas žemėje naudojamo fosforo kiekis (žr. 35 dalį).

Nitratų veiksmų programų turinio įvairovė

78

Direktyvose ūkininkams nustatyti privalomi ir neprivalomi reikalavimai. Tačiau tikslios ribinės vertės joje nustatytos tik keliems privalomiems reikalavimams – dėl to jie vienodai taikomi visose valstybėse narėse⁵⁴. Su kitais privalomais reikalavimais susijusias tikslias taisykles valstybės narės nustato savo nitratų valdymo veiksmų programose. Trijose aplankytose valstybėse narėse skyrėsi šių taisyklių griežtumas, jos buvo ne tokios griežtos kaip tos, kurios buvo nustatytos Komisijos vardu atliktame tyrime, kaip nurodyta 2 lentelėje.

79

Direktyvoje nustatyta tiksli ribinė tręšiant mėšlu įterpiamo azoto kiekio vertė, bet nenustatyta ribinės azoto vertės, taikytinos tręšiant mineralinėmis trąšomis, o jomis tręšiama vis daugiau⁵⁵. Joje valstybėms narėms taip pat nustatytas bendras reikalavimas riboti bendrą naudojamą azotinių trąšų kiekį. Tokio reikalavimo veiksmingumas geriausiai užtikrinamas nepriklausomiems ekspertams parengus tręšimo planus ir juos patvirtinus kompetentingoms institucijoms. Tačiau pagal Nitratų direktyvą tręšimo planai ir apskaita ūkininkams nėra privalomi. Suomijos veiksmų programoje nereikalaujama, kad ūkininkai naudotų tręšimo planus, Lenkijoje reikalaujama tvarkyti tręšimo apskaitą, o didesni kaip 100 ha ūkiai (tokie ūkiai sudaro 1 % visų Lenkijos ūkių) privalo naudoti tręšimo planus. Šiose dviejose šalyse šie reikalavimai nėra privalomi, ūkininkai juos taiko savanoriškai, vykdydami agrarinės aplinkosaugos išmokų gavimo sąlygas⁵⁶. Latvijoje reikalaujama, kad didesni kaip 20 ha ūkiai (arba didesni kaip 3 ha, jei tai sodininkystės ūkiai) naudotų tręšimo planus ir tvarkytų apskaitą; tokie ūkiai užima 85 % nitratų pažeidžiamose zonose esančios žemės ūkio paskirties žemės.

80

Be to, tam tikrų reikalavimų, kuriuos sunku patikrinti, nes pagal juos reikalaujama atsisakyti tręšimo tam tikromis dienomis arba tam tikruose žemės rėžiuose (žr. 2 lentelės III.1.1, II.A.2 ir II.A.4 punktus), laikymasis būtų geriau užtikrintas, jeigu būtų reikalaujama tvarkyti tręšimo apskaitą. Nesant tokios apskaitos, sunku patikimai nustatyti pažeidimus (ir taikyti sankcijas), jei ūkininkas nepagaunamas darantis pažeidimą.

2 lentelė

2014 m. pabaigoje galiojusių nitratų valdymo veiksmų programų reikalavimai

Nuoroda į Nitratų direktyvos priedus
Privalomi reikalavimai

Trąšos
Mėšlas

III priedo 1.1 skirsnis
Draudimo laikotarpis
III priedo 1.3 skirsnis
Žemės tręšimo ribinė vertė (kg/ha per metus)
II priedo A dalies 2 skirsnis
Stačių šlaitų dirva
II priedo A dalies 4 skirsnis
Atstumas iki vandentakių
III priedo 1.2 skirsnis
Mėšlo saugojimo talpyklų dydis

LATVIJA
(nitratams jautriose zonose)
Mėšlas – 4,5 mėn.
Mineralinės trąšos – 5 mėn.
Bulvės – mažiau kaip 150
Ganyklos – nuo 50 iki 190
Pavasariniai javai ir aliejiniai augalai – nuo 110 iki 200
Draudžiama tręšti bet kokiomis trąšomis, jei šlaito nuolydis didesnis kaip 17,6 proc. (10°)
50 m, jei šlaito nuolydis didesnis kaip 10°
10 m nuo teritorijų, kurioms taikoma vandens apsauga
Tirštas mėšlas – 6 mėn. mėšlo gamyba
Skystas mėšlas – 7 mėn. mėšlo gamyba

LENKIJA
(nitratams jautriose zonose)
Tirštas mėšlas – nuo 3,5 iki 4,5 mėn.
Skystas mėšlas ir mineralinės trąšos – 6,5 mėn.
Bulvės – nuo 100 iki 200
Ganyklos ir silosas – nuo 260 iki 300
Pavasariniai javai ir aliejiniai augalai – nuo 100 iki 240
Draudžiama tręšti kai kuriomis trąšomis, jei šlaito nuolydis didesnis kaip 10 proc.
5–20 m
6 mėnesių mėšlo gamyba

SUOMIJA
(visa šalis)
6 mėnesiai
Bulvės – mažiau kaip 130
Ganyklos, silosas – mažiau kaip 250
Pavasariniai javai ir aliejiniai augalai – mažiau kaip 170
Draudžiama tręšti mėšlu, jei šlaito nuolydis didesnis kaip 10 proc.
5 m
10 m, jei šlaito nuolydis didesnis kaip 2 proc.
12 mėnesių mėšlo gamyba

Komisijos vardu atliktas tyrimas
Suomija – 8 mėn.
Latvija ir Lenkija – 7 mėn.
(jei tręšiama mėšlu ir nekyla kokios nors rizikos, taikomas 2 mėn. trumpesnis laikotarpis)
Suomija: bulvės – mažiau kaip 130
Latvija ir Lenkija – mažiau kaip 90
Draudžiama tręšti bet kokiomis trąšomis, jei šlaito nuolydis didesnis kaip 8 proc. ir šlaitas ilgesnis kaip 100 m
Palei vandentakius, esančius eutrofijai jautriuose vandens telkiniuose – 25 m
Stačiuose šlaituose – 50 m
Palei griovius ir mažus upelius – nuo 3 iki 10 m
Suomija – 9 mėn. mėšlo gamyba
Latvija ir Lenkija – 8 mėn.

Ganyklos ir silosinės kultūros: Suomija – atitinkamai mažiau kaip 90 ir mažiau kaip 210,
Latvija ir Lenkija – atitinkamai mažiau kaip 100 ir mažiau kaip 250

Pavasariniai javai ir aliejiniai augalai: Suomija – mažiau kaip 70,
Latvija ir Lenkija – mažiau kaip 60–80

Tiek pat, kiek nustatyta tyrime nurodytame standarte, arba griežtesnis reikalavimas

Beveik tiek pat, kiek nustatyta tyrime nurodytame standarte

Daug mažiau nei nustatyta tyrime nurodytame standarte

Labai daug mažiau nei nustatyta tyrime nurodytame standarte

Šaltinis: Europos Audito Rūmai.

Komisijos vardu atliktas tyrimas „Rekomendacijos dėl veiksmų programų sudarymo pagal Direktyvą 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių“ (angl. „Recommendations for establishing Actions Programmes under Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agriculture sources“ (DLO-Alterra Wageningen UR, DLO-Plant research International Wageningen UR, NEIKER Tecnalia, Derijas, Ispanija; Technologijos ir gamtos mokslų institutas (ITP), Varšuva, Lenkija, Švedijos žemės ūkio ir aplinkos inžinerijos institutas (JTI), Upsala), 2001 m. gruodžio mėn.

Komisijos vykdytas stebėjimas buvo gana sėkmingas, bet pareikalavo daug laiko

81

Komisija turėtų užtikrinti, kad valstybės narės tinkamai įgyvendintų Nitratų Direktyvą⁵⁷. Tačiau valstybės narės pačios tvirtina nitratų pažeidžiamas zonas arba nitratų valdymo veiksmų programas. Kas ketverius metus valstybės narės privalo Komisijai pateikti ataskaitą (vadinamąją 10 straipsnyje nustatytą ataskaitą), kurioje būtų pagrįsta, kaip jos nustatė nitratų pažeidžiamas zonas, pateikti jų vykdyto vandens taršos nitratais monitoringo rezultatus ir jų veiksmų programų santraukas. Jei, Komisijos nuomone, direktyva nebuvo tinkamai įgyvendinta, vienintelė prievartos priemonė, kuria ji gali taikyti, yra teisiniai veiksmai.

82

Nuo 2010 m. Komisija palaiko dialogą su visomis Baltijos jūros regiono valstybėmis narėmis, ir tai iš esmės padeda pakeisti tręšimo teisės aktus. Vėliausios naujos veiksmų programos, pagal kurias sugriežtinti kai kurie reikalavimai, 2014 m. pabaigoje buvo pradėtos taikyti Suomijoje ir Latvijoje. 2008 m. Komisija paprašė, kad Lenkija išplėstų savo nitratų pažeidžiamas zonas ir patobulintų savo veiksmų programas. Galiausiai, kai 2014 m. Teisingumo Teismas priėmė sprendimą byloje C-356/13, Lenkija inicijavo teisėkūros procedūras, kad būtų iš naujo nustatytos nitratų pažeidžiamos zonos ir pakeisti jos tręšimo teisės aktai bei 2016 m. veiksmų programos.

83

Komisijos taikoma stebėjimo procedūra ilgai trunka, iš dalies dėl to, kad direktyvos reikalavimai suformuluoti nekonkrečiai, taip pat reikia parengti valstybėms narėms skirtas išsamias jų įgyvendinimo taisykles. Be to, Komisijai reikalingos mokslinės žinios, kurios leistų įvertinti, ar valstybių narių taisyklės yra pakankamai griežtos, kad būtų užtikrintas direktyvoje numatytas vandens apsaugos lygis. Remiantis 2 lentelėje nurodytu tyrimu ir papildomais moksliniais įrodymais, Komisija ėmėsi aktyvesnių veiksmų, tačiau valstybės narės kartais ginčija šiame tyrime pateiktas rekomendacijas. Tuo metu, kai buvo atliekamas auditas, vyko diskusijos su Estija ir Švedija, buvo nagrinėjama Estijai iškelta byla dėl pažeidimų. Komisija sutiko, kad Latvija neišplėstų nitratams jautrių zonų, bet taikytų tam tikras nitratų naudojimo ne šiose zonose taisykles. Tačiau šių dviejų galimybių veiksmingumas gali būti nevienodas: nors nitratų pažeidžiamose zonose taikytinų reikalavimų vykdymas užtikrinamas taikant ES mechanizmą, atliekant panašias patikras patikrinamas ne visų reikalavimų laikymasis ne šiose zonose (žr. 85 dalį).

Kompleksinės paramos mechanizmas padeda užtikrinti Nitratų direktyvos ir kitų tręšimo reikalavimų vykdymą, bet nėra visiškai veiksmingas

Ne visi trąšų naudojimo reikalavimai įtraukti į kompleksinės paramos sąlygas

84

Nitratų direktyvoje nėra konkrečių nuostatų dėl jos reikalavimų vykdymo užtikrinimo. Nuo tada, kai buvo pradėta taikyti kompleksinės paramos sistema, nitratų pažeidžiamoms zonoms taikomi reikalavimai turi būti tikrinami pagal kompleksinės paramos sąlygas. Tai reiškia, kad reikalavimų nesilaikančiam ūkininkui gali būti skiriama nuobauda. Tačiau nors sektoriaus teisės aktai ir jų vykdymo užtikrinimo mechanizmai taikomi visiems ūkininkams, sankcijos pagal kompleksinės paramos sistemą gali būti taikomos tik BŽŪP išmokų gavėjams.

85

Be to, valstybės narės privalo nustatyti vadinamuosius geros agrarinės ir aplinkosaugos būklės (GAAB) standartus, susijusius su ES teisės aktuose nustatytais aspektais, kad būtų užtikrinta gera žemės agrarinė ir aplinkosauginė būklė. Su vandens kokybe susijęs GAAB standartas, kuriuo nustatomi tręšimo reikalavimai, yra GAAB standartas „apsaugos juostų išilgai vandentakių nustatymas“⁵⁸.

86

Tačiau GAAB standartai apima ne visus nacionalinius reikalavimus, susijusius su trąšų naudojimu ne nitratų pažeidžiamose zonose, taigi, ne visi šie reikalavimai įtraukti į kompleksinės paramos sąlygas⁵⁹. Į kompleksinės paramos sąlygas neįtrauktus reikalavimus tikrina nacionalinės aplinkos apsaugos institucijos, atsižvelgiant į šiuos reikalavimus gali būti taikomos nacionalinės teisės aktuose nustatytos sankcijos. Tačiau šių patikrų kokybei neigiamos įtakos turėjo kontrolinės imties nustatymo procedūrų trūkumai (Lenkija) ir tai, kad buvo tikrinami ne visi taikomi reikalavimai (Latvija). Pastarojoje šalyje atliekant papildomas patikras buvo tikrinami tik su mėšlo saugojimu ir tvarkymu susiję reikalavimai.

87

Be to, atlikę auditą nustatėme, kad GAAB standartas dėl apsaugos juostų yra gana negriežtas (žr. 2 langelį).

2 langelis

GAAB standarto, kuriuo palei vandentakius nustatomos apsaugos juostos, reikalavimų pavyzdžiai

Nuo 2013 m. visiems ūkininkams taikomi GAAB standartai turėjo atitikti bent tuos reikalavimus, kurie ūkininkams taikomi nitratų pažeidžiamose zonose. Iš 2 lentelės (II.A.4 reikalavimas) matyti, kad nustatomi labai skirtingi reikalavimai.

Suomijos GAAB standarte papildomai nustatyta, kad dirbti žemės neleidžiama juostoje, kurios plotis, matuojant nuo vandentakio ribos, sudaro iki 0,60 m. Latvija ir Lenkija nepasinaudojo galimybe pagal GAAB standartą reikalauti juostos, kurioje žemė nebūtų dirbama.

Atliekant kompleksinės paramos patikras, nustatyta daug reikalavimų dėl vandens apsaugos nuo maistingų medžiagų nesilaikymo atvejų

88

Visose trijose aplankytose valstybėse narėse parenkant imtis nebuvo atsižvelgta į konkrečią riziką, susijusią su maistingų medžiagų kiekiais (žr. 3 lentelę).

3 lentelė

Su maistingų medžiagų kiekiu susiję veiksniai, į kuriuos atsižvelgta parenkant imtį kompleksinės paramos patikroms atlikti

Ūkiai, keliantys didesnę vandens taršos maistingomis medžiagomis riziką | LV | PL | FI
Ūkis yra netoli vandentakio | NE | TAIP | NE
Ūkis yra ant stataus šlaito | NE | TAIP | NE
Gyvulių tankis ūkyje didesnis kaip 1,7 vnt./ha | NE | NE | NE

Šaltinis: Europos Audito Rūmai.

89

Valstybių narių parengtos tikrinimo instrukcijos ne visada pakankamai išsamios, kad būtų išvengta netinkamo kai kurių svarbių patikrų atlikimo. Pavyzdžiui, atlikus auditą nustatyta, kad instrukcijose nebuvo reikalaujama, kad trąšų apskaitos duomenys būtų patvirtinti juos sutikrinant su sąskaitomis faktūromis (Lenkija) ir trąšų atsargomis (Lenkija ir Latvija). Patikrinimų laikas (daugiausia tai laikotarpis nuo liepos iki spalio mėn.) nėra tinkamas su žiemos mėnesiais susijusiems reikalavimams tikrinti. Audito Rūmai jau yra atkreipę dėmesį į šią problemą⁶⁰.

90

Aplankytose trijose šalyse labai dažnai nesilaikoma nitratų pažeidžiamoms zonoms nustatytų reikalavimų – jų nesilaikė nuo 17 iki 32 % 2013 m. tikrintų ūkininkų. Dažniausi reikalavimų nesilaikymo atvejai buvo mėšlo saugykloms keliamų reikalavimų nesilaikymas – tokių įrenginių nebuvo arba jie buvo netinkami – ir problemos, susijusios su azoto kiekio mėšle analize (Suomija), naudotino mėšle esančio azoto kiekio ribinės vertės nesilaikymu (Lenkija), netinkamais tręšimo planais ir trąšų apskaitos nebuvimu (Latvija). Tai rodo, kad kontrolės sistemos atgrasomasis poveikis buvo nedidelis, kaip jau buvo nurodyta ankstesnėse Audito Rūmų ataskaitose⁶¹.

2007–2013 m. laikotarpiu ES bendrai finansuojamų kaimo plėtros priemonių poveikis vandens telkinių taršos maistingomis medžiagomis mažinimui aplankytose valstybėse narėse buvo nedidelis

91

2009 m. upių baseinų valdymo planuose numatytomis papildomomis priemonėmis buvo siekiama mažinti žemės ūkio keliamą taršą maistingomis medžiagomis, šios priemonės iš esmės buvo tokio pat pobūdžio, kaip ir 2007–2013 m. kaimo plėtros programose nustatytos priemonės, t. y. su mėšlo saugojimu susijusios investicijos į ūkius ir aplinkos bei kaimo vietovių būklės gerinimo priemonės⁶². Tačiau pagal kaimo plėtros programas šiomis priemonėmis siekiama kelių aplinkosaugos tikslų, iš esmės visi ūkininkai jas gali taikyti savanoriškai, kad ir kur būtų įsikūręs ūkis, o upių baseinų valdymo planuose šios priemonės pateikiamos kaip svarbios vandens būklės gerinimo priemonės, taikytinos konkrečiose vietovėse.

92

Be to, kai buvo patvirtinti upių baseinų valdymo planai⁶³, didelė kaimo plėtros lėšų dalis jau buvo panaudota, pirmiausia agrarinės aplinkosaugos schemoms, tačiau nebūtinai upių baseinų valdymo planuose nurodytose vietovėse. Norint įgyvendinti šias schemas nurodytose vietovėse, būtų reikėję geriau koordinuoti kaimo plėtros ir vandentvarkos institucijų veiksmus ir / arba papildomas lėšas. Tokių atvejų buvo nedaug⁶⁴.

ES fondų bendrai finansuojamos investicijos padėjo ūkininkams geriau tvarkyti mėšlą, tačiau nepakankamai dėmesio buvo skirta labiausiai teršiantiems ūkiams

93

Pripažinta, kad didžiausia problema, su kuria Lenkijos nitratų pažeidžiamose zonose susidūrė beveik visi ūkiai, buvo tinkamų mėšlo saugyklų trūkumas. Ši problema buvo didelė ir Latvijoje. Ji daugiau ar mažiau sėkmingai buvo sprendžiama vykdant pirmąsias Lenkijos ir Latvijos kaimo plėtros programas (2004–2006 m.)⁶⁵. Be to, 2009 m. upių baseinų valdymo planai buvo parengti atsižvelgiant į tai, kad nitratų pažeidžiamose zonose ir kai kuriuose vandens telkinių baseinuose vis dar reikėjo gerinti mėšlo saugyklas. Ši priemonė įtraukta ir į Suomijos upių baseinų valdymo planus.

94

Nepaisant to, įgyvendindamos 2007–2013 m. kaimo plėtros programas, nė viena iš aplankytų trijų valstybių narių neteikė pirmenybės subsidijų teikimui mėšlo saugykloms tobulinti ūkiuose, kurie yra nitratų pažeidžiamose zonose arba kelia didesnę riziką vandens apsaugai, pavyzdžiui, ūkiuose, kuriuose yra didelis gyvulių tankis, ir ūkiuose, esančiuose vandens telkinių, kurių vandens būklė yra bloga, baseinuose.

Keletas veiksnių turėjo neigiamos įtakos kaimo plėtros programų, kuriomis siekta apsaugoti vandenį, veiksmingumui

95

Vandens taršos maistingomis medžiagomis mažinimo požiūriu, daugelio atitinkamų agrarinės aplinkosaugos schemų taikymo geografinė sritis nebuvo upių baseinų valdymo planuose nurodytos probleminės vietovės. Dažnai tai intensyvaus ūkininkavimo vietovės ir (arba) nitratų pažeidžiamos zonos, taip pat erozijos pažeidžiamos vietovės, iš kurių didelis maistingų medžiagų kiekis nuteka į vandenį. Nors kelios agrarinės aplinkosaugos schemos ir miško įveisimo priemonės buvo taikomos tikslingai, jos nesusilaukė didelio ūkininkų dėmesio. Pavyzdžiui, Suomijoje schemos „apsaugos juostų (pakrantės zonų) nustatymas“ ir „veiksmingas maistingų medžiagų (fosforo) kiekio mažinimas“ pasiekė atitinkamai 57 ir 15 % tikslų (hektarų skaičių). Latvijoje schema „ražienų laukas žiemą“ pasiekė netoli 59 %, o Lenkijoje priemonė „miško įveisimas“ pasiekė 50 %. Nacionalinių institucijų teigimu, tokie prasti rodikliai pasiekti dėl priemonių sudėtingumo ir nedidelių subsidijų sumų, pirmiausia – skiriamų intensyvaus ūkininkavimo praktiką taikantiems ūkiams, paprastai įsikūrusiems tokiose vietovėse.

96

Dėl to svarbiausios agrarinės aplinkosaugos schemos audituotose valstybėse narėse yra nepakankamai taikomos vietovėse, kuriose yra taršos maistingomis medžiagomis rizika. Pavyzdžiui, Latvijoje ir Lenkijoje didžioji žemės, kuriai taikomos schemos „ekologinis ūkininkavimas“, „dirvožemio ir vandens apsauga“ ir „ganyklų apaugos zonos“, dalis yra žemės ūkio paskirties žemė, esanti ne nitratų pažeidžiamose zonose (žr. 4 lentelę).

4 lentelė

Vandens apsaugai nitratų pažeidžiamose zonose svarbių agrarinės aplinkosaugos schemų įgyvendinimas

| Procentinė remiamos vietovės dalis nitratams jautriose zonose
Su vandens apsauga susijusios agrarinės aplinkosaugos schemos | LV | PL
Ekologinis ūkininkavimas | 5,2 | 1,6
Integruotas ir (arba) tvarus ūkininkavimas | 28,8 | 11,6
Dirvožemio ir vandens apsauga | 10,9 | 7,5
Ganyklų apsauginės zonos | 0,0 | 2,4

Pastaba: Suomija į lentelę neįtraukta, nes nitratų pažeidžiama zona yra visa šalis.

Šaltinis: Europos Audito Rūmai.

97

Be to, kai kurie agrarinės aplinkosaugos schemų reikalavimai buvo nepakankamai griežti, kartais tik šiek tiek griežtesni už bazinius reikalavimus, t. y. kompleksinės paramos reikalavimus ir minimalius trąšoms ir pesticidams keliamus reikalavimus⁶⁶. Pavyzdžiui, Lenkijoje pagal agrarinės aplinkosaugos schemą, kuria siekiama palei vandentakius nustatyti nedirbamos žemės juostą, kurioje želia žolė ir vietiniai krūmai, reikalaujama nustatyti 5 m pločio juostą, nors kitose valstybėse narėse privalomas minimalus plotis yra gerokai didesnis, pavyzdžiui, 15 m. Suomijoje reikalavimai dėl tręšimo planų ir augalijos buvimo ant dirvožemio žiemą, galėjo būti įtraukti ir į bazinius reikalavimus. Latvijoje į bazinio lygio reikalavimus įtraukti abu minėti reikalavimai (žr. 79 dalį), Lenkijoje – antrasis reikalavimas (žr. 86 dalį ir 59 išnašą).

98

Be to, atlikus auditą nustatyta, kad nė viena iš valstybių narių, kurios ribojasi su Baltijos jūra, į savo 2007–2013 ir 2014–2020 m. kaimo plėtros programas neįtraukė priemonės „su Vandens pagrindų direktyva susijusios išmokos“ (išskyrus Daniją 2007–2013 m.). Tai paaiškinta tuo, kad šia priemone gali būti remiami tik tie veiksmai, kurie viršija bazinius reikalavimus ir yra privalomi ūkininkams, ūkininkaujantiems upių baseinų valdymo planuose nustatytose vietovėse. Tokios priemonės nebuvo įtrauktos į pirmuosius baseinų valdymo planus daugumoje Baltijos jūros regiono valstybių narių.

99

Kita vertus, labiausiai teršiantys ūkiai nepakankamai taiko agrarinės aplinkosaugos schemas todėl, kad pagal jas siūlomos nedidelės kompensacinės išmokos, be to, valstybės narės šiems ūkiams netaiko nuobaudų, būtinų norint apsaugoti vandenį. Specialiojoje ataskaitoje Nr. 23/2015 (154–161 dalyse) aprašyti principo „moka teršėjas“ praktinio taikymo žemės ūkiui sunkumai.

2014–2020 m. programavimo laikotarpiui parengtos priemonės, kuriomis siekiama gerinti su vandens apsauga susijusių kaimo plėtros priemonių veiksmingumą, tačiau jos dar ne visiškai išnaudojamos

100

Reglamente (ES) Nr. 1305/2013⁶⁷ nustatytas specialus vandens apsaugos pagal kaimo plėtros programas prioritetas ir įvykdytinos ex ante sąlygos, susijusios su Vandens pagrindų direktyvos ir žemės ūkiui taikomų aplinkosaugos teisės aktų įgyvendinimu.

101

Vertindama 2014–2020 m. kaimo plėtros programas prieš jas patvirtinant, Komisija primygtinai reikalavo, kad valstybių narių priemonės būtų telkiamos tose vietovėse, kuriose tų priemonių labiausiai reikia. Be to, ji reikalavo užtikrinti didesnį upių baseinų valdymo planų (jų projektai bus parengti tvirtinti 2015 m. pabaigoje) ir kaimo plėtros programų tarpusavio darnumą, pirmiausia, kiek tai susiję su geografine taikymo sritimi⁶⁸. Be viso to, ji reikalavo nustatyti griežtesnius bazinius reikalavimus, sunkiau įgyvendinamus agrarinės aplinkosaugos schemų reikalavimus, vengti kaimo plėtros priemonių ir naujai nustatomos žalinimo praktikos dubliavimo⁶⁹. Diskusijos su Komisija praktiškai padėjo šiek tiek patobulinti kaimo plėtros priemones, kuriomis siekiama apsaugoti vandens kokybę⁷⁰.

102

Tačiau dėl to kai kurios 2014–2020 m. kaimo plėtros programos patvirtintos iš dalies arba su išlygomis, nes, kai jos buvo tvirtinamos, valstybės narės dar nebuvo baigusios rengti savo 2015 m. upių baseinų valdymo planų, keisti teisės aktuose nustatytų bazinių reikalavimų arba nustatyti žalinimo praktikos. Dėl to kai kurias priemones bus vėluojama įgyvendinti.

ES Baltijos jūros regiono strategijos pridėtinė vertė, susijusi su maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą mažinimu

103

2009 m. pradėta įgyvendinti ES Baltijos jūros regiono strategija – pirmasis žingsnis siekiant įdiegti makroregioninį požiūrį⁷¹ į regionų plėtrą ir, be kitų dalykų, užmegzti aplinkos ir žemės ūkio institucijų tarpusavio ryšius. Pagal vieną iš ES Baltijos jūros regiono strategijos mažesnio masto tikslų – „Švarus Baltijos jūros vanduo“ – HELCOM patvirtino Baltijos jūros veiksmų plane numatyto patekimo mažinimo tikslus. Taigi, šioje srityje jis galėtų prisidėti prie HELCOM Baltijos jūros veiksmų plano įgyvendinimo rėmimo ir spartinimo taikant naujoviško valdymo priemones, sujungiant įvairią sektorių politiką ir išteklius, įtraukiant labai įvairius suinteresuotuosius subjektus (viešuosius, privačius, pilietinės visuomenės atstovus) ir stiprinant tarptautinį bendradarbiavimą⁷².

104

Mes tikrinome, ar:

–ES Baltijos jūros regiono strategija turėjo pastebimos įtakos maistingų medžiagų kiekio mažinimui;

–buvo parengti novatoriški projektai ir paskleista atitinkama geriausia patirtis;

–Komisija ėmėsi veiksmų, kad užtikrintų veiksmų programų ir kaimo plėtros programų suderinamumą su ES Baltijos jūros regiono strategijoje nustatytu maistingų medžiagų mažinimo tikslu.

Sudėtingas valdymo tinklas ir sunkiai įvertinama pridėtinė vertė

105

ES Baltijos jūros regiono strategija pagrįsta trijų „ne“ – naujų teisės aktų nepriėmimo, naujo finansavimo neskyrimo ir naujų institucijų nesteigimo – principu. Nors ir nebuvo ketinama steigti naujų institucijų, praktiškai ES Baltijos jūros regiono strategiją įgyvendina platus grupių ir dalyvių tinklas. Jis papildo gausų Baltijos jūros regione jau dirbančių dalyvių skaičių. Tačiau praktiškai sunku įvertinti, kiek ES Baltijos jūros regiono strategija prisideda prie valstybių narių veiksmų, kuriais siekiama mažinti maistingų medžiagų patekimą, nes neįdiegta tokios stebėjimo sistemos, kuri leistų strategijos įgyvendinimo rezultatus atskirti nuo jau įgyvendinamų veiksmų rezultatų.

Pavyzdiniai projektai padeda skleisti gerąją patirtį, tačiau jų poveikis maistingų medžiagų mažinimui neįrodytas

106

Tikėtasi, kad suinteresuotieji subjektai, pavyzdžiui, valstybių narių institucijos, verslo partneriai, universitetai, NVO, taikydami ir toliau plėtodami geriausią patirtį, parengs novatoriškus projektus. Svarbiausi ES Baltijos jūros regiono strategijos pavyzdiniai projektai, jų tikslai ir finansavimo šaltiniai nurodyti V priede.

107

Pavyzdiniai projektai „Baltic Manure“ ir „Baltic Deal“ padėjo skleisti gerąją patirtį žemės ūkio srityje. Vis dėlto, įgyvendinant kai kuriuos pavyzdinius projektus padaryta labai mažai tiesioginių investicijų į maistingų medžiagų kiekio mažinimą. Maistingų medžiagų mažinimui svarbūs ir kiti projektai, kurie nebuvo laikomi pavyzdiniais, pavyzdžiui, projektai „Baltic Compass“ ir „Baltic Compact“, kuriais siekiama mažinti taršą žemės ūkyje, taip pat projektas PURE, kuriuo siekiama išvalyti miesto nuotekose esantį fosforą.

108

Pavyzdinių ir kitų pagal Baltijos jūros regiono programą finansuotų projektų indėlį į maistingų medžiagų mažinimą nustatyti sunku. Pagal daugelį pavyzdinių projektų apčiuopiamų rezultatų iš karto negaunama – jie dažnai naudingi kaip pavyzdys, kokių platesnių veiksmų reikėtų imtis tam tikroje srityje. Kartais jie yra iš dalies pertekliniai, nes rezultatų gaunama įgyvendinant kitus ES finansuojamus mokslinių tyrimų projektus, kuriuos Komisija jau yra įvertinusi.

Būtina, kad veiksmų programose būtų labiau atsižvelgiama į ES Baltijos jūros regiono strategiją

109

Vienas iš trijų ES Baltijos jūros regiono strategijos principų yra naujo finansavimo neskyrimas. Tačiau tikimasi, kad ES sanglaudos finansavimas ir nacionalinis finansavimas bus skiriami tikslingiau, todėl padės siekti makroregioninių tikslų ir bus naudojami veiksmingiau. Kadangi ES Baltijos jūros regiono strategija buvo parengta 2009 m., t. y. 2007–2013 m. programavimo laikotarpio viduryje, iš pat pradžių buvo aišku, kad makroregioninė strategija nedarys didelės įtakos paskirstant lėšas pagal veiksmų programų prioritetus.

110

2014–2020 m. programavimo laikotarpiu ES Baltijos jūros regiono strategijos įtaka planuojant sanglaudos politiką ir kaimo plėtrą padidėjo⁷³. Atlikus auditą nustatyta, kad Komisija struktūriškai, standartiniu būdu įvertino 2014–2020 m. programavimo dokumentus (partnerystės sutartis ir veiksmų programa), skirdama daug dėmesio ES Baltijos jūros regiono strategijos ir programų prioritetų tarpusavio sąsajoms, taip pat ES fondų ir ES Baltijos jūros regiono strategijos struktūrų tarpusavio derinimo mechanizmams.

111

Visgi taip pat nustatėme, kad ES Baltijos jūros regiono strategijos mažesnio masto tikslas „Švarus Baltijos jūros vanduo“ turėjo nedaug įtakos valstybių narių prioritetams⁷⁴. Pavyzdžiui, Švedijos ir Suomijos veiksmų programose beveik nėra jokių nuorodų į šį konkretų ES Baltijos jūros regiono strategijos mažesnio masto tikslą, o atitinkamos Latvijos ir Lenkijos priemonės susijusios tik su nuotekų infrastruktūromis, būtinomis tam, kad apskritai būtų laikomasi ES direktyvų, nepaisant to, ar esama ES Baltijos jūros regiono strategijos. Valstybės narės turi mažai galimybių 2014–2020 m. programavimo laikotarpiu padidinti vandens apsaugai ES fondų skiriamas lėšas, nes konvergencijos regionuose 50 % ERPF lėšų, o kituose regionuose 80 % lėšų skiriama tik trims teminiams tikslams. Aplinkos apsauga nėra vienas iš tų trijų tikslų.

112

Atsižvelgiant į Komisijos rekomendacijas, trijose iš keturių tikrintų nacionalinių veiksmų programų ypatingas prioritetas buvo suteiktas su ES Baltijos jūros regiono strategija susijusiems projektams⁷⁵. Tačiau nė pagal vieną iš šių projektų nebuvo nustatyti maistingų medžiagų mažinimo tikslai arba rodikliai, todėl sunku įvertinti, kiek šie projektai padėjo siekti ES Baltijos jūros regiono strategijoje nustatyto švaraus vandens užtikrinimo tikslo. Pagal visas keturias veiksmų programas ES Baltijos jūros regiono strategijoje numatytos nacionalinės struktūros įtrauktos į šių programų įgyvendinimo stebėjimo komitetus.

182014 m. vasario 20 d. Komisijos tarnybų darbinis dokumentas SWD(2014) 49 final, pridėtas prie Komisijos ataskaitos Tarybai ir Europos Parlamentui „Jūrų strategijos pagrindų direktyvos (2008/56/EB) pirmasis įgyvendinimo etapas. Europos Komisijos vertinimas ir gairės“ (angl. „The first phase of implementation of the Marine Strategy Framework Directive (2008/56/EC) – The European Commission’s assessment and guidance“).

19SANBALT modeliu, parengtu Švedijoje įgyvendinant „MARE Research“ programą („Baltic Nest Institute“ profesorius Wulffas ir kt., 2007 m.).

20HELCOM ministrų susitikimo deklaracija, Kopenhaga, 2013 m. spalio mėn.

21Daug maistingų medžiagų į Baltijos jūrą išmeta šios Konvencijos nepasirašiusios šalys: Baltarusija, Čekija ir Ukraina. Duomenys apie numatomą iš šių šalių patenkančio kiekio mažinimą paimti iš Geteborgo protokolo.

222013 m. HELCOM ministrų susitikimo deklaracija „Apibendrinamoji patikslintų didžiausių leidžiamų patenkančių kiekių ir atnaujintų Baltijos jūros veiksmų plane šalims paskirstytų mažinimo tikslų nustatymo ataskaita“ (angl. „Summary report on the development of revised Maximum Allowable Inputs and updated Country Allocated Reduction Targets of BSAP“).

23Duomenys, pateikti 2015 m. birželio 10–11 d. Taline vykusiame 48-ajame HELCOM delegacijų vadovų susitikime. Duomenų valdytojo nuomone, duomenys apie 2012 m. į jūrą patekusius maistingų medžiagų kiekius yra netikslūs (bandymo vertė).

24HELCOM, Penktasis informacijos apie Baltijos jūros taršą rinkinys (PLC-5), 2011 m.

252013 m. spalio 4 d. COM(2013) 683 final „Komisijos ataskaita Tarybai ir Europos Parlamentui dėl Tarybos direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių įgyvendinimo remiantis 2008–2011 m. valstybių narių ataskaitomis“.

26Visose Baltijos jūros regiono valstybėse narėse, išskyrus Vokietiją ir Lenkiją, maistingų medžiagų kiekis žemės ūkio paskirties žemėje sumažėjo. Nitratų koncentracija paviršiniame vandenyje visose Baltijos jūros regiono valstybėse narėse, išskyrus Latviją, sumažėjo arba nekinta, o naujausi duomenys rodo, kad ši koncentracija sumažėjo ir šioje valstybėje narėje.

27Generalinė aplinkos apsaugos inspekcija 2010 m. parengė ir 2013 m. atnaujino Baltijos jūros veiksmų plano nacionalinio įgyvendinimo programą, bet Lenkijos Vyriausybė jos dar nepatvirtino.

28Odra ir Vysla yra Baltijos jūros baseino dalis, užimanti apie 93 % Lenkijos teritorijos. Ekspertų nuomonė parengta 2012 m. Generalinės aplinkos apsaugos inspekcijos prašymu atlikus studiją „Ribinių kiekių tikrinimas siekiant įvertinti ekologinę upių ir ežerų būklę fizinių ir cheminių elementų atžvilgiu, atsižvelgiant į konkrečių rūšių vandenims būdingas sąlygas“, p. 180 (Garcia ir kiti, 2012 m.).

29Kiumijokis-Suomijos įlanka, vakarinis upių baseinų rajonas (Suomija), Dauguva, Lielupė, Venta, Gauja (Latvija) ir Vysla bei Odra (Lenkija), įtekančios į šios jūros pobaseinius: Suomijos įlanką, Rygos įlanką ir centrinę Baltijos jūros dalį.

30Maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą mažinimo tikslai ir rodikliai buvo nustatyti Danijoje, vienoje iš Baltijos jūros baseino Vokietijos žemių (vok. Länder) ir viename Suomijos upių baseino valdymo plane. Visuose Latvijos upių baseinų valdymo planuose nurodytas numatomas sumažinti miesto nuotekose esančių maistingų medžiagų kiekis.

312012 m. lapkričio 14 d. Komisijos tarnybų darbinis dokumentas SWD(2012) 379 final, pridėtas prie Komisijos ataskaitos Tarybai ir Europos Parlamentui dėl Vandens pagrindų direktyvoje (2000/60/EB) nustatytų upių baseinų valdymo planų įgyvendinimo.

32Audito Rūmų specialioji ataskaita Nr. 4/2014 ir specialioji ataskaita Nr. 23/2015.

33Reglamentas (EB) Nr. 648/2004 su pakeitimais, padarytais 2012 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 259/2012, kuriuo iš dalies keičiamos Reglamento (EB) Nr. 648/2004 nuostatos dėl fosfatų ir kitų fosforo junginių naudojimo plataus vartojimo skalbinių plovikliuose ir plataus vartojimo automatinėms indaplovėms skirtuose plovikliuose (OL L 94, 2012 3 30, p. 16).

34Visuose 2014 m. pietų ir pietvakarių Suomijoje išduotuose aplinkosaugos leidimuose, skirtuose 160–16 900 g.e. aglomeracijų valymo įrenginiams, fosforui nustatytos ribinės vertės buvo ne mažiau griežtos nei nustatytos HELCOM rekomendacijoje 28E/5.

35Kaimo plėtros programose nustatyti reikalavimai, kurių (be kitų privalomų kompleksinės paramos reikalavimų) privalo laikytis ūkininkai, gaunantys agrarinės aplinkosaugos išmokas.

36F. Amery (ILVO) and O.F. Schoumans (Alterra Wageningen UR), „Europos teisės aktai, susiję su fosforo naudojimu žemės ūkyje“ (angl. „Agricultural Phosphorus legislation in Europe“), 2014 m. balandžio mėn.

37Suomijoje vidutinis metinis į dirvą įterpiamas fosforo kiekis yra 10 kg/ha, tačiau kai kuriose vietovėse šis kiekis viršija 25 kg/ha per metus (šaltinis: „HELCOM darbo grupės LAND parengtų HELCOM rekomendacijų, patvirtintų nuo HELCOM Baltijos jūros veiksmų plano priėmimo (2007 m.), įgyvendinimo ataskaita“ (angl. „Report on the implementation of HELCOM Recommendations within the competence of HELCOM LAND adopted since HELCOM BSAP (2007)“), p. 10). Lenkijoje mineralinių trąšų, kurių sudėtyje yra fosforo, naudojimas nuolat didėjo, kol nusistovėjo ties 25 kg/ha per metus lygiu (šaltinis: „Ataskaita apie aplinkos būklę Lenkijoje 2008 m.“ (angl. „Report on the state of the environment in Poland in 2008“), GIOS, 2010 m.). Ne mažiau kaip 20 % naudojamos žemės ūkio paskirties žemės buvo dirvožemiai, kuriuose yra daug arba labai daug fosforo (šaltinis: „Lenkijos ariamųjų dirvožemių cheminės savybių monitoringas“ (angl. „Monitoring of the chemistry of Polish arable soils“), Liublino regioninė agrocheminė stotis, 2005 m.).

382008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/1/EB dėl taršos integruotos prevencijos ir kontrolės (OL L 24, 2008 1 29, p. 8), pakeista 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamų teršalų (taršos integruotos prevencijos ir kontrolės) (OL L 334, 2010 12 17, p. 17).

39Toks išsamus įvairių taršos šaltinių vertinimas vadinamas „šaltinių skirstymo principu“ (išsamūs informacijos apie vandens taršą rinkiniai), pagal kurį apskaičiuojamas iš sutelktųjų šaltinių (aglomeracijų, pramonės įmonių ir žuvininkystės ūkių) ir pasklidųjų šaltinių (iš žemės ūkio, tvarkomo miškų ūkio, dėl atmosferinių iškritų, iš padrikai išsidėsčiusių būstų ir su lietaus vandeniu) su vandeniu nutekėjęs teršalų kiekis, taip pat natūralus nutekėjimas iš aplinkos į vidaus paviršinius vandenis.

40LOAD 7-2014, 3-2. Nacionalinės pažangos siekiant Baltijos jūros veiksmų plane nustatytų maistingų medžiagų kiekio mažinimo tikslų stebėjimo ekspertų grupės posėdžio protokolas (Ryga, Latvija, 2014 m. kovo 12–14 d.). „Posėdžio dalyviai pripažino, kad informacija apie numatomą maistingų medžiagų kiekio mažinimą yra svarbi ne tik tam, kad būtų galima stebėti Baltijos jūros veiksmų plano įgyvendinimą […], bet ir siekiant užtikrinti naudingesnę Vandens pagrindų direktyvos ir Jūrų strategijos pagrindų direktyvos tarpusavio sąveiką“.

41Plotas, kuris yra pakankamai tankiai apgyvendintas ir (arba) kuriame pakankamai gausiai sutelkta ūkinė veikla, kad dėl to miesto nuotekas reikėtų rinkti ir nukreipti į miesto nuotekų valymo įrenginius arba į galutinę išleidimo vietą.

42Gyventojų ekvivalentas – tai nuotekų taršos kiekybinė išraiška pagal „lygiaverčių“ žmonių, dėl kurių susidarytų tokios pat koncentracijos nuotekos, skaičių. Vienas g. e. lygus teršalų kiekiui nuotekose, kurias išleidžia vienas gyventojas.

43Biocheminis deguonies suvartojimas (BDS₅), cheminis deguonies suvartojimas (ChDS) ir bendrasis skendinčių medžiagų kiekis (angl. TSS).

44Audito Rūmų specialioji ataskaita Nr. 2/2015.

452002 m. – 1 378 aglomeracijos, 41 mln. g. e. 2006 m. – aglomeracijų skaičius ir teršalų kiekis atitinkamai padidėjo 26 % ir 12 % 2013 m. – palyginti su 2006 m., skaičiai atitinkamai sumažėjo 10 % ir 16 %.

46Investicijos į nuotekų valymą 15-oje miestų, kuriuose gyvena daugiau kaip 10 000 gyventojų (Dauguvos ir Gaujos upių baseinai), ir keliose aglomeracijose, kuriose gyvena mažiau kaip 2 000 gyventojų.

47Žr. Specialiosios ataskaitos Nr. 2/2015 65–67 dalis.

48„Naujasis 2007–2013 m. programavimo laikotarpis. Ekonominės naudos analizės metodikos gairės“ (angl. „The new programming period 2007-13: Guidance on the methodology for carrying out cost-benefit analyses“), darbinis dokumentas Nr. 4, 8/2006.

49Audito Rūmų specialioji ataskaita Nr. 2/2015.

502014 m. birželio 26 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas 2014/431/EU dėl Tarybos direktyvos 91/271/EEB įgyvendinimo nacionalinių programų ataskaitų formų (OL L 197, 2014 7 4, p 77).

51ES pavyzdinė procedūra – tai pirmoji priemonė mėginant, jei įmanoma, išspręsti problemas taip, kad būtų išvengta oficialių pažeidimo nagrinėjimo procedūrų.

52Byla C-438/07, Teisingumo Teismui pateiktų Švedijos gynybos dokumentų 2 ir 3 priedai.

53Ši problema direktyvoje sprendžiama tik netiesiogiai, reikalaujant „riboti trąšų naudojimą“, nes paprastai trąšose yra ir nitratų, ir fosforo (bei kitų maistingų medžiagų). Tačiau šiuo reikalavimu neužtikrinamas fosforo naudojimo ribojimas, nes maistingų medžiagų dalis parduodamose trąšose gali būti skirtinga.

54III priedo 2 dalyje nustatyta 170 kg/ha per metus ribinė tręšiant mėšlu įterpiamo azoto kiekio vertė, o II priedo A dalies 3 punkte draudžiama tręšti įmirkusią, užtvindytą, įšalusią arba apsnigtą dirvą.

55Eurostato duomenimis, 2004–2012 m. bendras mineralinėse trąšose esančio azoto naudojimas Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje vidutiniškai didėjo daugiau kaip po 4 % per metus, Lenkijoje ir Švedijoje – mažiau. Vokietijoje, Suomijoje ir Danijoje azoto naudojimas mažėjo vidutiniškai 1 % per metus.

56Suomijoje šiuos reikalavimus taiko apie 90 % Suomijos ūkininkų, jie apdirba 97 % visos ariamosios žemės. Lenkijoje apskaitą taip pat privalo tvarkyti agrarinės aplinkosaugos išmokas gaunantys ūkininkai, tačiau tręšimo planus privalo naudoti tik tie ūkininkai, kurie gauna išmokas pagal agrarinės aplinkosaugos schemas „ekologinis ūkininkavimas“ ir „tvarus ūkininkavimas“; tokie ūkininkai apdirba 12 % ariamosios žemės.

57Lisabonos sutarties 258 straipsnyje reikalaujama, kad Komisija užtikrintų, jog būtų taikomos Sutarties nuostatos ir jomis vadovaujantis institucijos nustatytų priemones.

58Leidžiama dirbti žemę ir ganyti gyvulius, tačiau taikomi tam tikri apribojimai, pavyzdžiui, tręšimo.

59Su trąšų naudojimu ne nitratų pažeidžiamose zonose susijusių nacionalinių reikalavimų pavyzdžiai: draudimo naudoti trąšas laikotarpis (Lenkija), 170 kg/ha ribinė tręšiant mėšlu įterpiamo azoto kiekio vertė, draudimas tręšti įmirkusią, užtvindytą, įšalusią arba apsnigtą dirvą ir tręšti itin stačius šlaitus (Lenkija ir Latvija).

60Specialiosios ataskaitos Nr. 8/2008 „Ar kompleksinis paramos susiejimas yra veiksminga politika?“ 69 dalis ir Specialiosios ataskaitos 23/2015 136 dalis.

61Specialiosios ataskaitos Nr. 8/2008, 4/2014 ir 23/2015.

62Reglamento (EB) Nr. 1698/2005 36 straipsnis.

632009 m. patvirtinti upių baseinų valdymo planai skirti 2010-2015 m. laikotarpiui, o 2006 m. patvirtintos kaimo plėtros programos – 2007-2013 m. laikotarpiui.

64Latvijos upių baseinų valdymo planuose siūlomos dvi iš nacionalinių lėšų finansuotinos priemonės – „ganyklų apsaugos zonos“ ir „tręšimo planų rengimas“, tačiau jų įgyvendinimo mastas buvo nedidelis arba jos išvis nebuvo įgyvendinamos.

65Latvijoje investicijos į mėšlo saugyklas buvo taikomos 50 % ūkių, kurių 80 % sutartinių galvijų buvo laikomi nitratų pažeidžiamose zonose. Parama mėšlo saugykloms Lenkijoje nebuvo labai sėkminga.

66Valstybės narės privalo nustatyti minimalius reikalavimus trąšoms ir pesticidams, šie reikalavimai turėtų būti taikomi tam tikroms kaimo plėtros programose numatytoms priemonėms. Trys aplankytos valstybės narės trąšoms netaiko griežtesnių reikalavimų, nei nustatyta pagal kompleksinės paramos sistemą, ir į juos neįtraukia ribinių fosforo naudojimo verčių, išskyrus Suomiją, tačiau joje taikoma gana negriežta ribinė vertė.

672013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento Ir Tarybos Reglamentas (ES) Nr. 1305/2013 dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1698/2005.

68Pavyzdžiui, Komisija paprašė, kad Latvijos kaimo plėtros programoje būtų nustatytos bendrai finansuojamų investicijų į žemės ūkio paskirties ir miško žemės drenavimą, kaip nustatyta upių baseinų valdymo planuose, mažinimo priemonės.

69Ūkininkai, turintys teisę į tam tikrai vietovei skirtą išmoką, privalo savo ūkiuose taikyti vadinamąją žalinimo praktiką, kuri būtų naudinga aplinkos ir klimato politikos požiūriu. Ši praktika gali būti pasėlių įvairinimas, daugiamečių ganyklų išlaikymas ir penkių procentų ariamosios žemės paskyrimas ekologiniu požiūriu naudingiems elementams. 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1307/2013, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos sistemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės ir panaikinami Tarybos reglamentas (EB) Nr. 637/2008 ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009 (OL L 347, 2013 12 20, p. 608).

70Taikant įvairius mechanizmus, pagerinta Suomijos kaimo plėtros programos geografinė taikymo sritis. Pagal Lenkijos kaimo plėtros programą, reikalavimas naudoti tręšimo planus išplėstas kelioms agrarinės aplinkosaugos schemoms. Latvijos kaimo plėtros programoje nustatyti griežtesni schemų „ražienų laukas“ ir „integruota sodininkystė“ reikalavimai, palyginti su ankstesne programa.

71Makroregioninė strategija – tai Europos Vadovų Tarybos patvirtinta integruota programa, kuria siekiama spręsti bendras problemas, kylančias apibrėžtoje geografinėje teritorijoje ir susijusias su toje pačioje geografinėje teritorijoje esančiomis valstybėmis narėmis ir trečiosiomis valstybėmis, kurioms toks sustiprintas bendradarbiavimas yra naudingas siekiant ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos (šaltinis: InfoRegio).

722013 m. birželio 27 d. Komisijos tarnybų darbinis dokumentas SWD(2013) 233 final, pridėtas prie Komisijos ataskaitos dėl makroregioninių strategijų pridėtinės vertės. Taip pat 2014 m. birželio 20 d. COM(2014) 284 final „Komisijos ataskaita dėl makroregioninių strategijų valdymo“.

73Žr. Reglamento (ES) Nr. 1303/2013 15 straipsnį (partnerystės sutarties turinys), 96 straipsnio 3 dalies d punktą (reikalavimas, kad veiksmų programose būtų nurodyta tarpregioninių ir tarpvalstybinių veiksmų įgyvendinimo tvarka) ir 70 straipsnio 2 dalį (leidimas bendrai finansuoti veiksmus, vykdomus ne programos įgyvendinimo teritorijoje).

74Patikrinti Švedijos, Suomijos, Latvijos ir Lenkijos partnerysčių susitarimai ir veiksmų programos.

75Tai aiškiai nustatyta Lenkijos nacionalinėje veiksmų programoje „Infrastruktūros ir aplinka“ ir Švedijos veiksmų programose, taip pat nurodyta Suomijos nacionalinės veiksmų programos bendrosiose sąlygose.

Išvados ir rekomendacijos

113

Valstybėms narėms įgyvendinant ES veiksmus padaryta nedidelė pažanga mažinant maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą. Investicijos į atliekų infrastruktūrą buvo veiksmingos tik iš dalies, agrarinės priemonės nėra adekvačios daromam spaudimui ir yra taikomos nepakankamai tikslingai, o ES Baltijos jūros regiono strategijos pridėtinė vertė sunkiai įvertinama.

Valstybių narių planams trūksta ambicingumo ir tinkamų rodiklių, padaryta nedidelė pažanga mažinant maistingų medžiagų kiekį

114

Iki 2012 m. pabaigos padaryta nedidelė pažanga mažinant maistingų medžiagų patekimą siekiant kovoti su Baltijos jūros eutrofikacija. Iš miesto aglomeracijų patenkančių maistingų medžiagų kiekis sumažėjo, tačiau iš žemės ūkio patenkantis maistingų medžiagų kiekis nekinta arba netgi didėja (žr. 25 dalį).

115

Valstybių narių maistingų medžiagų mažinimo planuose, skirtuose pasiekti HELCOM tikslų, apsiribota pagal Vandens pagrindų direktyvą parengtų upių baseinų valdymo planų įgyvendinimu. To ne visada pakanka norint reikiamu dydžiu sumažinti maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą. Be to, upių baseinų valdymo planai nėra pakankami, nes pagal daugelį juose numatytų priemonių tik įgyvendinamos tam tikros ES direktyvos (žr. 26–30 dalis).

116

Pagal Vandens pagrindų direktyvą parengtuose upių baseinų valdymo planuose nustatyti tikslai išreikšti poveikio rodikliu, t. y. procentine geros būklės vandenų dalimi. Tačiau jis nebuvo perskaičiuotas į pamatinius tikslus, pavyzdžiui, metinį maistingų medžiagų kiekį. Ta pati problema pastebėta pagal Jūrų strategijos pagrindų direktyvą parengtų priemonių programų parengiamuosiuose dokumentuose. Tik iš dalies įgyvendinamos HELCOM rekomendacijos, kuriomis nustatyti standartai yra griežtesni už ES direktyvose tam tikroms veiklos rūšims nustatytus standartus (žr. 31–36 dalis).

117

Neužtikrintas maistingų medžiagų patekimo į Baltijos jūrą monitoringo duomenų patikimumas. Tai pirmiausia taikytina duomenims apie tarpvalstybinę ir pasklidąją taršą; šie duomenys labai svarbūs norint šalims teisingai paskirstyti mažinimo tikslus ir nustatyti tinkamas priemones (žr. 37–41 dalis).

1 rekomendacija

Komisija turėtų:

a)reikalauti, kad valstybės narės nustatytų programas, sudarytas iš priemonių, kurios leistų pasiekti išmatuojamus maistingų medžiagų kiekių mažinimo tikslus, siekiant įvykdyti Jūrų strategijos pagrindų direktyvos ir Vandens pagrindų direktyvos tikslus;

b)reikalauti, kad valstybė narės patikimai ir nuosekliai vertintų ir stebėtų į jų upių baseinus patenkančius maistingų medžiagų kiekius ir maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą.

Valstybės narės turėtų:

c)rinkti informaciją apie maistingų medžiagų mažinimo priemonių ekonominį efektyvumą, kad turėtų analizės duomenis, reikalingus būsimoms priemonių programoms parengti.

Miesto nuotekų keliamos taršos maistingomis medžiagomis mažinimo veiksmai iš dalies efektyvūs

118

Ne visos Baltijos jūros regiono valstybės narės, privalėjusios iki 2012 m. įgyvendinti Direktyvos reikalavimus, tai padarė. Tik Vokietijai ir Suomijai pritrūko labai nedaug, kad visiškai įvykdytų Direktyvos 4 ir 5 straipsnius, kuriuose nustatyti antrinio ir griežtesnio valymo reikalavimai. Dėl valstybių narių, kurios šią direktyvą privalo įgyvendinti iki 2015 m. pabaigos, reikia pasakyti, kad, nepaisant didelių ES bendrai finansuojamų investicijų, Lenkijoje atitiktis direktyvai nebus užtikrinta, o neprisijungimo prie surinkimo sistemų rodiklis tebėra aukštas (žr. 46–54 dalis).

119

Aplankyti nuotekų valymo įrenginiai yra efektyvūs ir atitinka Nuotekų valymo direktyvą. Tačiau tik kai kurie iš jų atitinka griežtesnę HELCOM rekomendaciją dėl fosforo. Ne visada užtikrinamas jų finansinis tvarumas (žr. 55–57 dalis).

120

Komisijos vykdytas stebėjimas, kaip valstybės narės laikosi jų Stojimo sutarčių nuostatų, nebuvo savalaikis. Komisija nepakankamai atidžiai stebi minėtų planų įgyvendinimą, nes dirbdama naudoja netinkamus duomenis. Komisija delsė imtis veiksmų, kad nustatytų pažeidimus ir iškeltų bylas dėl reikalavimų nesilaikymo valstybėse narėse (žr. 58–64 dalis).

121

Tikėtina, kad dėl to, jog Rusijos ir Baltarusijos nuotekų surinkimo ir valymo infrastruktūroms buvo suteikta ES parama, išleidžiamose nuotekose ekonomiškai efektyviai mažinamas maistingų medžiagų kiekis. Tačiau įgyvendinimas trunka ilgai, jo sritis, palyginti su poreikiu, labai siaura. Ypatinga problema – Rusijos Kaliningrado srities keliama tarša (žr. 65–69 dalis).

2 rekomendacija

Komisija turėtų:

a)raginti valstybes nares nustatyti aiškias teisines prievoles namų ūkiams prisijungti prie esamų kanalizacijos ir užtikrinti šių prievolių vykdymą;

b)reikalauti, kad valstybės narės įgyvendintų tvarią nuotekų apmokestinimo tarifų nustatymo politiką ir taip užtikrintų tinkamą turto priežiūrą ir atnaujinimą. Nustatant šią politiką turėtų būti atsižvelgiama į principą „moka teršėjas“ ir vandens paslaugų įperkamumą;

c)sutrumpinti laiką, reikalingą norint įvertinti, ar laikomasi Miesto nuotekų valymo direktyvos;

d)toliau remti projektus, kuriais siekiama mažinti iš Rusijos ir Baltarusijos į Baltijos jūros patenkantį maistingų medžiagų kiekį, daugiau dėmesio skiriant HELCOM nurodytiems pagrindiniams teršėjams (pavyzdžiui, Kaliningrado sričiai).

Valstybės narės turėtų:

e)kuo efektyviau suplanuoti ir įrengti savo nuotekų infrastruktūrą, taip pat, jei reikia, apsvarstyti galimybę teikti finansinę paramą namų ūkiams, kurie kitaip neišgalėtų prisijungti prie kanalizacijos;

f)vietovių, iš kurių vandenys suteka į vandens telkinius, kurie nepasiekia Vandens pagrindų direktyvos ir Jūrų strategijos pagrindų direktyvos gerą būklę atitinkančių maistingų medžiagų sąlygų, ištakiams nustatyti griežtesnius maistingų medžiagų standartus nei nustatyta Miesto nuotekų valymo direktyvoje.

Valstybės narės nenoriai imasi visų žemės ūkio srityje galimų veiksmų ir nepakankamai dėmesio skiria vietovėms, kurioms tie veiksmai yra reikalingi

122

Kai kuriose valstybėse narėse privalomos priemonės pagal Nitratų direktyvą taikomos pernelyg mažai teritorijai. Skiriasi veiksmų programų reikalavimų griežtumas, reikalavimai ne visada tokie griežti, kaip rekomendavo Komisija. Direktyvoje aiškiai nereikalaujama, kad ūkiai parengtų tręšimo planus arba tvarkytų trąšų naudojimo apskaitą. Abi šios priemonės padėtų įgyvendinti kai kuriuos Nitratų direktyvos reikalavimus ir užtikrinti jų laikymosi priežiūrą. Komisija valstybėms narėms teikė rekomendacijas ir vykdė nuolatinį Nitratų direktyvos stebėjimą. Tai padėjo patobulinti nitratų pažeidžiamų zonų ir veiksmų programų nustatymą, tačiau šiam procesui reikia daug laiko (žr. 75–83 dalis).

123

Kompleksinės paramos mechanizmas padeda užtikrinti reikalavimų dėl nitratų ir kitų tręšimo reikalavimų vykdymą, bet nėra visiškai veiksmingas, nes kai kurie reikalavimai yra nelabai griežti. Pagal kompleksinės paramos sistemą numatytos patikros ir sankcijos turi trūkumų, susijusių su imties atranka ir instrukcijomis. Dažnai nesilaikoma nitratų pažeidžiamose zonose keliamų reikalavimų; tai rodo, kad kontrolės sistemų atgrasomasis poveikis šiuo metu yra nedidelis. Nacionalinės patikros, kaip laikomasi į kompleksinės paramos sistemą neįtrauktų reikalavimų, turi trūkumų (žr. 84–90 dalis).

124

ES bendrai finansuojamų kaimo plėtros priemonių poveikis vandens telkinių taršos maistingomis medžiagomis mažinimui buvo nedidelis. Investicijos, kuriomis siekta padėti ūkininkams gerinti mėšlo saugojimą ir tvarkymą, pasiekė tik dalį susijusių ūkių. Agrarinės aplinkosaugos schemos nebuvo telkiamos tose geografinėse vietovėse, kuriose neužtikrinta gera vandens telkinių būklė. Speciali priemonė, kuria siekiama įgyvendinti su Vandens pagrindų direktyva susijusius veiksmus, buvo įgyvendinta retai. Principas „moka teršėjas“ nepakankamai taikomas žemės ūkio veiklai (žr. 91–99 dalis).

125

Komisija, pasinaudodama galimybe, kurią jai teikia 2014–2020 m. programavimo laikotarpiui skirtos naujos priemonės, pareikalavo taikyti griežtesnius bazinius reikalavimus ir sunkiau įgyvendinamas agrarinės aplinkosaugos priemones. Be to, ji pareikalavo nustatyti tikslesnes geografines kaimo plėtros priemonių taikymo sritis ir padidino kaimo plėtros programų ir upių baseinų valdymo planų tarpusavio darnumą. Diskusijos su valstybėmis narėmis padėjo pagerinti padėtį. Tačiau keletą priemonių vis tik reikės nustatyti iš naujo, kai bus patvirtinti visi atitinkami nacionalinės teisės aktai ir planai. Taigi, dėl to bus vėluojama įgyvendinti tam tikras priemones ir padidės programų administravimo našta (žr. 100–102 dalis).

3 rekomendacija

Komisija turėtų:

a)reikalauti, kad valstybės narės nustatytų tinkamas nitratų pažeidžiamas zonas. Nustatydamos tokias zonas, valstybės narės turėtų atsižvelgti į Vandens pagrindų direktyvos upių baseinų valdymo planuose surinktą informaciją apie su žemės ūkio maistingų medžiagų tarša susijusį spaudimą.

Valstybės narės turėtų:

b)nustatyti tinkamas fosforo naudojimo žemės ūkyje ribines vertes, kai dėl jo naudojimo kyla rizika gerai vandens būklei;

c)remiantis naujausiais moksliniais įrodymais, nustatyti savo nitratų valdymo veiksmų programoms taikytinas taisykles;

d)nustatyti privalomus veiksmus, kurie būtų griežtesni nei galiojantys reikalavimai teršiantiems ūkiams, esantiems baseinuose, iš kurių vandenys suteka į eutrofinius vandenis;

e)taikyti tinkamiausias agrarinės aplinkosaugos schemas, susijusias su vandens taršos maistingomis medžiagomis mažinimu, ir šias schemas bei miško įveisimo priemones telkti vietovėse, kuriose jų poveikis maistingų medžiagų kiekiui yra didžiausias.

Makroregioninės ES Baltijos jūros regiono strategijos pridėtinę vertę mažinant maistingų medžiagų kiekį įvertinti sunku

126

ES Baltijos jūros regiono strategijos valdymo struktūra yra sudėtinga, dėl jos regioninėse valdymo institucijose atsiranda naujų lygmenų. ES Baltijos jūros regiono strategijos poveikį valstybių narių veiksmams, kuriais siekiama mažinti maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą, įvertinti sunku (žr. 105 dalį).

127

Bendradarbiaujant kelioms ES ir ne ES šalims įgyvendinamais pavyzdiniais projektais siekiama įgyti geriausios patirties ir ją plačiai taikyti. Tačiau kartais šiais projektais nepasiekiama daugiau, nei jau yra pasiekta, o jų praktinis poveikis – gana mažas (žr. 106 ir 108 dalis).

128

Be to, rezultatas, kurį tikimasi gauti ES bendrai finansuojamas programas suderinus su mažesnio masto tikslu „Švarus Baltijos jūros vanduo“, yra labai nedidelis (žr. 109–112 dalis).

Šią ataskaitą priėmė II kolegija, vadovaujama Audito Rūmų nario Henri GRETHEN, 2016 m. sausio 27 d. Liuksemburge įvykusiame posėdyje.

Audito Rūmų vardu

Pirmininkas
Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA

Priedai

I priedas

Maistingų medžiagų patekimo mažinimo tikslai

Šalis | Vidutinis azoto patekimas 1997–2003 m. | Vidutinis fosforo patekimas 1997–2003 m. | Azoto kiekio sumažinimo iki 2021 m. tikslas | Fosforo kiekio sumažinimo iki 2021 m. tikslas | Procentinis azoto kiekio sumažinimas | Procentinis fosforo kiekio sumažinimas
| (tonomis per metus) | (tonomis per metus) | (tonomis per metus) | (tonomis per metus) |  |
Danija | 70 490 | 1 928 | 2 890 | 38 | 4 | 2
Estija | 27 684 | 804 | 1 800 | 320 | 7 | 40
Suomija | 88 005 | 3 609 | 3 030 | 356 | 3 | 10
Vokietija | 65 672 | 627 | 7 670 | 170 | 12 | 27
Latvija | 61 164 | 829 | 1 670 | 220 | 3 | 27
Lietuva | 48 689 | 2 463 | 8 970 | 1 470 | 18 | 60
Lenkija | 212 412 | 11 787 | 43 610 | 7 480 | 21 | 63
Rusija | 87 122 | 7 142 | 10 380 | 3 790 | 12 | 53
Švedija | 130 279 | 3 639 | 9 240 | 530 | 7 | 15
Maistingų medžiagų patekimas iš HELCOM šalių | 791 517 | 32 828 | 89 260 | 14 374 | 11 | 44
Maistingų medžiagų patekimas iš šalių, kurios nepasirašė Helsinkio konvencijos¹ | 21 421 | 1 979 |  |  |  |
Per HELCOM šalis į Baltijos jūrą patenkantis maistingų medžiagų kiekis | 812 938 | 34 807 |  |  |  |
Iš kitų šaltinių patenkantis maistingų medžiagų kiekis² | 97 405 | 2 087 |  |  |  |
Bendras į Baltijos jūrą patenkantis kiekis | 910 343 | 36 894 | 118 134 | 15 178 | 13 | 41

1Tarpvalstybiniai iš Čekijos, Ukrainos ir Baltarusijos per upes patenkantys maistingų medžiagų kiekiai.

2Dėl laivybos ir atmosferos taršos, keliamos visose Baltijos jūros baseinui nepriskiriamose ES valstybėse narėse, patenkantys kiekiai.

Šaltinis: Audito Rūmai, remiantis 2013 m. surengto HELCOM ministrų susitikimo „Apibendrinamąja patikslintų didžiausių leidžiamų patenkančių kiekių ir atnaujintų Baltijos jūros veiksmų plane šalims paskirstytų mažinimo tikslų nustatymo ataskaita“.

II priedas

Azoto ir fosforo patekimo į Baltijos jūrą tendencijos atskirose šalyse

(tonomis per metus)
| DE | DK | EE | FI | LT | LV | PL | RU | SE
N | Patekimas 1997–2003 m. | 65 672 | 70 490 | 27 684 | 88 005 | 48 689 | 61 164 | 212 412 | 87 122 | 130 279
Patekimas 2012 m., įskaitant neapibrėžtumą (bandymo vertė) | 55 963 | 52 535 | 28 378 | 94 688 | 55 502 | 70 388 | 191 602 | 91 757 | 116 723
| DE | DK | EE | FI | LT | LV | PL | RU | SE
P | Patekimas 1997–2003 m. | 627 | 1 928 | 804 | 3 609 | 2 463 | 829 | 11 787 | 7 142 | 3 639
Patekimas 2012 m., įskaitant neapibrėžtumą (bandymo vertė) | 630 | 1 663 | 782 | 3 608 | 1 929 | 1 242 | 9 680 | 7 230 | 3 509

Šaltinis: 2013 m. Kopenhagoje paskelbtoje HELCOM ministrų deklaracijoje patvirtintas preliminarus pažangos, padarytos siekiant šalims paskirstytų maistingų medžiagų mažinimo tikslų, stebėjimo vertinimas.

Svendsen, L.M., Gustafsson, B., Pyhälä, M. 2015. Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Scheme („Maistingų medžiagų mažinimo tikslų įvykdymo pagal HELCOM maistingų medžiagų mažinimo schemą vertinimas“). Skelbiama internete. http://helcom.fi/baltic-sea-action-plan/progress-towards-reduction-targets/key-message

III priedas

Viršutinių patekimo ribinių verčių pasiekimas atskiruose pabaseiniuose

(tonomis per metus)
| Botnijos įlanka | Botnijos jūra | Centrinė Baltijos jūros dalis | Suomijos įlanka | Rygos įlanka | Danijos sąsiauriai | Kategato sąsiauris | Iš viso
Viršutinės azoto patekimo ribos atsižvelgiant į HELCOM patekimo mažinimo tikslą | 57 622 | 79 372 | 325 000 | 101 800 | 88 418 | 65 998 | 74 001 | 792 211
Patekimas 2012 m., įskaitant neapibrėžtumą (bandymo vertė) | 60 484 | 74 794 | 375 760 | 119 687 | 97 106 | 51 495 | 65 801 | 845 127
Papildomas sumažinimas |  | 4 578 |  |  |  | 14 503 | 8 200 | 27 281
Trūkstamas sumažinimas iki 2021 m. HELCOM tikslų | 2 862 |  | 50 760 | 17 887 | 8 688 |  |  | 80 197
Viršutinės fosforo patekimo ribos atsižvelgiant į HELCOM patekimo mažinimo tikslą | 2 675 | 2 773 | 7 360 | 3 600 | 2 020 | 1 601 | 1 687 | 21 716
Patekimas 2012 m., įskaitant neapibrėžtumą (bandymo vertė) | 2 787 | 2 490 | 15 145 | 7 536 | 2 775 | 1 418 | 1 591 | 33 742
Papildomas mažinimas |  | 283 |  |  |  | 183 | 96 | 562
Trūkstamas sumažinimas iki 2021 m. HELCOM tikslų | 112 |  | 7 785 | 3 936 | 755 |  |  | 12 588

Šaltinis: 2013 m. Kopenhagoje paskelbtoje HELCOM ministrų deklaracijoje patvirtintas preliminarus pažangos, padarytos siekiant šalims paskirstytų maistingų medžiagų mažinimo tikslų, stebėjimo vertinimas.

Svendsen, L.M., Gustafsson, B., Pyhälä, M. 2015. Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Scheme („Maistingų medžiagų mažinimo tikslų įvykdymo pagal HELCOM maistingų medžiagų mažinimo schemą vertinimas“). Skelbiama internete. http://helcom.fi/baltic-sea-action-plan/progress-towards-reduction-targets/key-message

IV priedas

Maistingų medžiagų koncentracija didžiausių prie Baltijos jūros esančių ES valstybių narių miestų nuotekų valymo įrenginių ištakiuose (2013 m.)

Šaltinis: Europos Audito Rūmai, remiantis valstybių narių pateiktais 2013 m. pabaigos duomenimis. Kopenhagos ir Stokholmo vertės apskaičiuotos remiantis kiekvieno iš šių miestų dviejų nuotekų valymo įrenginių vidurkiais.

V priedas

Pavyzdiniai ir kiti svarbūs ES Baltijos jūros regiono strategijos įgyvendinimo projektai

(milijonais eurų)

Su eutrofikacija susiję ES Baltijos jūros regiono strategijos pavyzdiniai projektai

Prioritetinė sritis – AGRI
Finansavimo šaltinis ir suma

BALTIC MANURE
Šiuo projektu siekiama įgyti kompetencijos, susijusios su novatoriškais mėšlo tvarkymo sprendimais, pavyzdžiui, atsinaujinančiosios energijos ir organinių trąšų gamyba.
Baltijos jūros regiono veiksmų planas
Iš viso: 3,7
ERPF: 2,8

Fosforo perdirbimas
Šiuo projektu siekiama išgauti fosforą iš pagrindinių Baltijos jūros regiono šaltinių, pavyzdžiui, mėšlo, nuotėkų dumblo ir skerdenų, ir iš perdirbtų žaliavų gaminti trąšas. Be to, juo siekiama parengti konkrečioms vietovėms skirtas strategijas, kad Baltijos jūros regionas taptų pirmuoju regionu, kuriame būtų savarankiškai pašalinamas su mineralinėmis trąšomis patenkantis fosforas.

Prioritetinė sritis – NUTRI
Finansavimas

Fosfatų pašalinimas iš ploviklių
Šiuo projektu siekta padėti Baltijos jūros regiono valstybėms įgyvendinti HELCOM rekomendaciją 28E/7 (t. y. nacionalinius teisėkūros veiksmus, kuriais siekiama riboti fosfatų naudojimą skalbinių plovikliuose ir automatinėms indaplovėms skirtuose plovikliuose), politikos formuotojams pateikiant informacinę medžiagą. 2011 m. visoje ES uždrausta naudoti fosfatus skalbinių plovikliuose.
Nedidelį šio projekto biudžetą finansavo Švedijos cheminių medžiagų agentūra.

PRESTO
Šiuo projektu siekiama sumažinti į Baltijos jūrą patenkantį maistingų medžiagų kiekį, įgyvendinant nuotekų valymo srityje dirbančio personalo, projektuotojų ir mokytojų švietimo programas, taip pat atliekant pasirinktų Baltarusijos nuotekų valymo įrenginių (Baranovičių, Gardino, Maladečinos ir Vitebsko) techninius tyrimus ir investuojant į šiuos įrenginius.
Baltijos jūros regiono veiksmų planas
Iš viso: 4,6
ERPF: 1,1
EKPP: 2,8

BALTIC DEAL
Šiuo projektu siekiama kovoti su maistingų medžiagų nutekėjimu ir nuotėkiu iš ūkių: šį projektą savanoriškai inicijavo penkios ūkininkų federacijos.
Baltijos jūros regiono veiksmų planas
Iš viso: 3,8
ERPF: 3,0

Regioninės taršos maistingomis medžiagomis vertinimas ir prioritetinių projektų, kuriais siekiama mažinti maistingų medžiagų patekimą iš Baltarusijos į Baltijos jūrą, nustatymas
Šiuo projektu siekiama nustatyti prioritetines investicijas ir, remiantis Šiaurės dimensijos partneryste aplinkosaugos srityje, užtikrinti vietos pajėgumą mažinti maistingų medžiagų patekimą į Baltijos jūrą, daugiausia dėmesio skiriant žemės ūkiui, komunalinėms nuotekoms ir pramonei, įskaitant ploviklių, kurių sudėtyje yra fosforo, gamybą ir naudojimą.
Finansuoja Baltijos jūros veiksmų plano fondas, valdomas NIB/NEFCO, Švedijos ir Suomijos, kaip investuotojų: 0,25

Horizontalusis veiksmas „Kaimynai“ (angl. „Neighbours“)

Ekonomiškai ir ekologiškai tvarus Peipaus ežero rajonas
Šiuo projektu siekiama pagerinti Peipaus ežero baseino ekologinę padėtį, renovuojant Pskovo srityje esančius nuotekų valymo įrenginius ir įrengiant naują infrastruktūrą mažuose Estijai priklausančios Peipaus ežero pakrantės uostuose.
Estijos, Latvijos ir Rusijos veiksmų planas

Baltijos jūros regiono veiksmų planuose numatyti projektai (išskyrus pavyzdinius), susiję su eutrofikacija

(milijonais eurų)

Baltijos jūros regiono veiksmų planuose numatyti projektai (išskyrus pavyzdinius), kuriais sprendžiama eutrofikacijos problema
Finansavimo šaltinis ir suma (Baltijos jūros regiono veiksmų planas)

„Baltic Compass“
Pagal šį projektą dirbama su žemės ūkio ir aplinkos sektoriais, siekiant patenkinti poreikį užtikrinti tarpvalstybinį Baltijos jūros eutrofikacijos mažinimą.
Iš viso: 6,6
ERPF: 4,6
EKPP: 0,5

„Baltic Compact“
Pagal šį projektą įgyvendinami agrarinės aplinkosaugos veiksmai.
Iš viso: 1,9
ERPF: 1,5

BERAS (Ekologinis perdirbimas Baltijos regiono žemės ūkyje ir visuomenėje)
Šiuo projektu siekiama sumažinti eutrofikaciją, nutraukti pesticidų naudojimą ir sumažinti maisto sektoriaus poveikį visuotiniam atšilimui.
Iš viso: 4,4
ERPF: 3,4
EKPP: 0,05

„Waterpraxis“
Šiuo projektu siekiama pagerinti Baltijos jūros būklę remiant praktinį upių baseinų valdymo planų įgyvendinimą regione.
Iš viso: 2,0
ERPF: 1,5

PURE (Miestų poveikio eutrofikacijai mažinimo projektas)
Šiuo projektu, remiantis tarpvalstybiniu bendradarbiavimu, siekiama parengti ir įgyvendinti savivaldybių investicijas.
Iš viso: 3,2
ERPF: 2,0
EKPP: 0,5

Komisijos atsakymas

Santrauka

V

Komisija atkreipė dėmesį į šiuos klausimus vertindama pirmuosius upių baseinų valdymo planus (UBVP)¹ ir pirmąsias priemonių programas², ir pažymėjo, kad šioje srityje reikalinga pažanga ir primygtinai ragino valstybes nares dėl to imtis veiksmų įgyvendinant antruosius UBVP.

VI

Komisija mano, kad ėmėsi tinkamų veiksmų. Sutartyje ir nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje aiškiai nurodyta, kad Komisija, kaip Sutarčių sergėtoja, turi didelę diskreciją, spręsdama, kada pradėti tirti ir persekioti už pažeidimus. Kai kuriais atvejais alternatyvios priemonės arba politinis dialogas gali būti veiksmingesnė priemonė nei pažeidimo nagrinėjimo procedūra.

Vis dėlto esama daug įrodymų, patvirtinančių, kad Miesto nuotekų valymo direktyvos reikalavimų laikymąsi Komisija užtikrino taikydama pažeidimo nagrinėjimo priemonę.

VII

Kai kuriais atvejais valstybės narės, įgyvendindamos Nitratų direktyvą, susidūrė su įvairiomis problemomis, nors kitais atvejais jos įgyvendinimas buvo veiksmingas. Vis dėlto apskritai vidutinės nitratų koncentracijos ES ir Baltijos jūroje tendencija gerėja.

Kompleksinės paramos politika nėra priemonė, kuria valstybėse narėse būtų užtikrinamas Europos Sąjungos teisės aktų įgyvendinimas. Jeigu valstybė narė neįgyvendina teisės akto, patikima priemonė yra pažeidimo nagrinėjimo procedūra.

Įsipareigojimų neįvykdymo atvejų ir sankcijų, taikytų dėl kompleksinės paramos mechanizmo, skaičius veikiau rodo, kad šis mechanizmas veikia, o ne jo nepakankamumą. Kompleksinė parama taikoma tik ūkininkams, gaunantiems tiesioginių mokėjimų arba dalyvaujantiems įgyvendinant kai kurias kaimo plėtros priemones, pvz., agrarinės aplinkosaugos priemones.

VIII

Komisija mano, kad ES Baltijos jūros regiono strategija (ESBJRS) labai padėjo palaikyti Baltijos jūros aplinkos apsaugą. Apskritai naująjį makroregioninį požiūrį galima vertinti kaip vertingą priemonę regioninėms problemoms spręsti ir su Baltijos jūra besiribojančių šalių bendradarbiavimui stiprinti.

Įvadas

09

Tiek Vandens pagrindų direktyvos (VPD), tiek Jūrų strategijos pagrindų direktyvos priemonių programų atveju 2016 m. kovo mėn. numatyta teikti bendras ataskaitas. VPD ir Jūrų strategijos pagrindų direktyvos priemonių programa, kurią pateikia valstybės narės, turėtų apimti HELCOM ir tarptautinių susitarimų įsipareigojimus.

13

EŽŪFKP 2007–2013 ir 2014–2020 m. programavimo laikotarpiais vandentvarka nurodoma kaip vienas iš pagrindinių kaimo plėtros tikslų. Šie tikslai gali būti pasiekti įvairiomis priemonėmis, įskaitant priemones, kurios nėra grindžiamos plotu, pvz., investicijomis ir mokymu.

2007–2013 m. su informacija apie finansinius asignavimus galima susipažinti tik krypčių ir priemonių lygmeniu. 2014–2020 m. su tokia informacija galima susipažinti priemonių ir prioritetinių sričių lygmeniu (arba prioriteto lygmeniu, pvz., prioriteto, susijusio su vandentvarka), todėl bus galima gauti duomenis, tiesiogiai susijusius su tikslais.

Pastabos

18

Komisija pažymi, kad nors HELCOM maistinių medžiagų mažinimo tiksliniai rodikliai laikomi gera praktika, teisiškai negalima tikėtis, kad Baltijos jūros regiono valstybės narės, 2012 m. spalio mėn. pateikdamos ataskaitas pagal Jūrų strategijos pagrindų direktyvą (JSPD), praneštų apie savo HELCOM maistinių medžiagų mažinimo tikslinius rodiklius, kurie buvo patvirtinti 2013 m. spalio mėn. HELCOM ministrų posėdyje. Tačiau praktiškai Komisija palankiai vertintų tai, jeigu valstybių narių priemonių programomis, kurios turi būti parengtos 2016 m. kovo mėn. pagal JSPD, taip pat būtų prisidėta prie HELCOM įsipareigojimų vykdymo.

28

VPD ir HELCOM siekiama to paties tikslo – ne eutrofinės Baltijos jūros. Jeigu būtų pasiekta tinkama padėtis pagal VPD, to turėtų pakakti, kad būtų pasiektas HELCOM tikslinis rodiklis. Papildomų priemonių reikia Lenkijai, tačiau jos reikalingos norint pasiekti ne tik HELCOM tikslinius rodiklius, bet ir VPD tikslus.

Pirmuosiuose UBVP Lenkija nenustatė pakankamai griežtų, VPD reikalavimus atitinkančių fosfatų standartų, kurie atitiktų VPD gerą ekologinę būklę (buvo taikomi iki tol galioję senesni standartai), todėl gali atrodyti, kad HELCOM tiksliniai rodikliai yra griežtesni. Lenkija turėtų ištaisyti šį akivaizdų trūkumą, nustatydama VPD reikalavimus atitinkančius fosfatų standartus, ir taikyti juos rengdama antrąsias UBVP priemonių programas, pagal kurias fosfatų kiekis būtų mažinamas ir vidaus, ir jūrų vandenyse.

31

Valstybėms narėms pateikiant ataskaitas pagal antruosius UBVP turi būti atlikta maistinių medžiagų trūkumo analizė, todėl per ateinančius du ataskaitinius laikotarpius Komisija turėtų sėkmingiau stebėti, ar valstybėms narėms pavyko sumažinti maistinių medžiagų kiekį.

Valstybės narės, rengdamos antruosius upių baseinų valdymo planus, turi pranešti, kiek Nitratų direktyvos įgyvendinimo pakanka siekiant išspręsti žemės ūkio taršos maistinėmis medžiagomis problemą ir kokios kitos pagrindinės ir papildomos VPD priemonės bus numatytos programoje siekiant išspręsti šią problemą. Tai padės valstybėms narėms ir Komisijai suprasti, kur reikia imtis papildomų veiksmų.

34

Komisija tikisi, kad taikant į UBVP įtrauktas priemones bus peržiūrimi ir prireikus pataisomi esami miesto nuotekų valymo leidimai, siekiant užtikrinti, kad miestų tarša būtų sumažinta tiek, kad visuose vandens telkiniuose būtų galima užtikrinti geros būklės sąlygas. Kai kuriuose vandenyse šis rodiklis gali būti 1 mg/l P, o kitose vietovėse gali reikėti ir griežtesnio rodiklio, pvz., 0,5 mg/l arba mažiau, jeigu yra didelis gyventojų tankis arba mažas praskiedimas.

41

Valstybių narių planai, kuriais numatoma mažinti maistinių medžiagų kiekį ir kurie grindžiami jų upių baseinų valdymo planais, yra nepakankamai plataus užmojo, nes juose daugiausia nurodomos „pagrindinės priemonės“, kurios jau buvo taikomos įgyvendinant ES direktyvas, susijusias su konkrečia veikla, sukeliančia taršą maistinėmis medžiagomis ir kuri daugiausia susijusi su miestų nuotekomis ir žemės ūkiu, ir nenurodoma, kaip šias priemones reikėtų stiprinti, kad maistinių medžiagų sąlygos atitiktų gerą būklę. Buvo įtrauktos vos kelios naujos priemonės pasklidiesiems taršos šaltiniams kontroliuoti pagal VPD 11 straipsnio 3 dalies h punktą (šiuo atveju ypač trūksta fosfatų pasklidžiųjų taršos šaltinių kontrolės priemonių), o „papildomų priemonių“ bendras numatomas indėlis neapibrėžtas. Komisija, vertindama pirmuosius UBVP³ ir pirmąsias priemonių programas⁴, pažymėjo, kad šioje srityje reikalinga pažanga ir primygtinai ragino valstybes nares dėl to imtis veiksmų rengiant antruosius UBVP.

Taip pat žr. Komisijos atsakymą į 30 dalies pastabas.

46

Komisija laikosi nuomonės, kad Vokietija ir Suomija įvykdė direktyvos reikalavimus pagal Komisijos atitikties vertinimo metodiką, nes jų atitikties rodiklis yra 99 proc. arba daugiau. Kitos keturios Baltijos jūros regiono valstybės narės 2012 m. turėjo visiškai įvykdyti direktyvos reikalavimus ir pasiekė didelius atitikties rodiklius – 89 proc. ir daugiau.

47

Tai, kad taikomos atskiros ar atitinkamos sistemos (AAS), Komisija savaime nelaiko pažeidimu, nes ši galimybė yra numatyta direktyvoje. Tačiau didelis AAS rodiklis gali reikšti, kad esama su surinkimo sistemomis susijusių problemų, tad Komisija stebės ir (arba) nagrinės šiuos atvejus (išsamiau žr. atsakymą į 48 dalies pastabas).

48

Komisija tiria atskirų ir atitinkamų sistemų naudojimą taikydama vadinamąją bandomąją priemonę (pvz., valstybėse narėse taikomų AAS rūšis, AAS registravimą, leidimus ir patikras). Komisija jau daug metų stebi AAS ir įtraukia jas į ataskaitos lentelę pagal 15 straipsnį. Be to, Miesto nuotekų valymo direktyvos sąvokų ir apibrėžčių gairėse, parengtose dar 2007 m., yra skyrius dėl AAS.

49

Komisija nusprendė sutikti su tuo, kad 100 proc. atitiktis nėra tikėtina ir nėra realu ją pasiekti, todėl nepradeda „pažeidimo nagrinėjimo procedūros“ ir taiko du Audito Rūmų nurodytus kriterijus. Šiai metodikai pritarė Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (žr. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C–395/13, 33–38 punktus).

51

Komisija pažymi, kad žinojo apie Lenkijos sprendimą, kurį ji priėmė iki 2010 m., tačiau teisiškai negalėjo to ginčyti arba nuspėti, koks bus Lenkijos neatitikties rodiklis iki 2010 m. Direktyvoje šios dvi galimybės aiškiai suteikiamos valstybėms narėms, ir Lenkija teisiškai galėjo pasinaudoti 5 straipsnio 4 dalyje jai suteikta galimybe pasirinkti, nors iš tikrųjų to nebuvo įmanoma pasiekti, nes tai reiškė, kad Lenkija negalėtų gauti papildomo laiko, priėmus tokį sprendimą suteikiamo pagal Stojimo sutartį.

52

Komisija vis labiau nerimaudama atidžiai stebėjo, kaip Lenkija įgyvendina šią direktyvą, nes paaiškėjo, kad ją įgyvendinant labai trūko ir vis dar trūksta aiškaus planavimo. Komisijai šiuo atžvilgiu mažiausiai rūpi teisinio pagrindo pasirinkimas, ir tai nėra tinkamas pasiteisinimas, kad nacionaliniu lygmeniu trūksta koordinuotų veiksmų.

Komisija nuo 2011 m. reguliariai pažymi, kad numatytos investicijos nepadės Lenkijai įvykdyti reikalavimų. Be to, Lenkija pateikė tik preliminarius investicijų planus (pagrindinius planus) ir kol kas nesudarė atitinkamų KPOSK (2010). Komisija kol kas nepatvirtino nei preliminaraus 2014 m. vasario mėn. pagrindinio plano, nei galutinės 2015 m. gegužės mėn. versijos.

56

Nuotekų valymo įrenginiai – tai infrastruktūros objektai, kurių gyvavimo laikas yra labai ilgas, todėl per trumpą laiką sunku įvertinti jų dydį. Apskritai įrenginių dydį gali lemti keli veiksniai, pvz., saugos koeficientai, gebėjimas veikti atsižvelgiant į sezoninę veiklą ir (arba) pokyčius, pvz., turizmą, didelį lietų, vandens antplūdį arba atidėjinius galimoms būsimoms jungtims dėl gyventojų prieaugio.

Be to, minimali švaraus vandens norma nedaro žalos, nes taip nuotekos netampa užkratu ir nesusidaro žmogaus sveikatai pavojingo vandenilio sulfido.

58

Prieš stojant į ES buvo įvertinti narystės siekiančių šalių teisės aktai, ir jie buvo pripažinti išsamiais, kaip to reikalaujama prieš stojant į ES pagal esamą ES acquis, į kurį įeina Direktyva 91/271/EEB.

59

Valstybės narės gali pasirinkti, ar taikyti 5 straipsnio 2 dalį, ar jo 4 dalį, ir jų pasirinkimo neriboja Stojimo sutarties nuostatų buvimas.

60

Lenkijai įstojus į ES Komisija palaipsniui pradėjo nustatyti problemas, su kuriomis Lenkija susiduria įgyvendindama Miesto nuotekų valymo direktyvą, o nuo 2007 m. ji reguliariai atlieka išplėstines ES bendro finansavimo projektų paraiškų patikras. Nuo 2010 m., Komisijai surinkus pakankamai informacijos, rodančios, kad ją įgyvendinant susidurta su dideliais sunkumais, su Lenkijos valdžios institucijomis šiuo klausimu pradėta oficialiai susirašinėti. Reikia pabrėžti, kad Lenkija turėjo daug didesnių ir svarbesnių sunkumų nei pasirinkti, kurią 5 straipsnio dalį – 2 ar 4 – taikyti, ir jie buvo susiję su netinkama aglomeracijų sąvokos apibrėžtimi, atitikties duomenų trūkumu arba nesuderinamumu, aiškaus ir nuoseklaus planavimo stoka ir savavališku investicijų nutraukimu, skiriant jas tik valymo įrenginiams, kurie išvalo daugiau nei 15 000 g. e. nuotekų.

61

Nors Komisija daug kartų prašė Lenkijos pateikti nuoseklius duomenis apie Miesto nuotekų valymo direktyvos įgyvendinimo būklę ir būsimą jos įgyvendinimo planavimą (įskaitant duomenis, iš kurių būtų matyti, ar yra vykdomi 5 straipsnio 2 dalies, ar jo 4 dalies reikalavimai), Lenkija jų nepateikė. Komisija norėtų pabrėžti, kad po susirašinėjimų su Komisija Lenkija pati nusprendė taikyti 5 straipsnio 2 dalį. 2012 m., vykstant deryboms dėl 2014–2020 m. programavimo laikotarpio, Komisija paprašė Lenkijos parengti Miesto nuotekų valymo direktyvos įgyvendinimo pagrindinį planą, kurį patikrintų Komisija, siekdama užtikrinti, kad ES bendras finansavimas 2014–2020 m. programavimo laikotarpiu būtų suteiktas projektams, kurie atitinka Miesto nuotekų valymo direktyvą ir kurie daugiausia padeda panaikinti įgyvendinimo atotrūkį.

62

Komisija dabar vėl ėmė prašyti ataskaitų pagal 17 straipsnį, kad žinotų, kada konkreti aglomeracija atitiks reikalavimus, jeigu taip dar nėra.

Taikydama naująjį modelį pagal 17 straipsnį, Komisija bandė subalansuoti padėtį – gauti daugiau žinių apie valstybių narių padėtį ir kartu nepadidinti administracinės naštos. Dauguma valstybių narių sureagavo teigiamai ir pateikė informaciją pagal naująjį modelį. Be to, valstybės narės gali apibūdinti kiekvieną projektą ataskaitos lentelėje. Pagal 15 straipsnį Komisija žino, kokia procentinė dalis nuotekų išleidžiama jų neišvalius, todėl ji žino, „kiek trūksta iki atitikties“. Taigi būtent valstybės narės turi kuo greičiau parengti pritaikytą projektą, kad jis atitiktų reikalavimus. Komisija neketina valstybėms narėms didinti ataskaitų teikimo naštos, nes ES lygmeniu nebūtina turėti išsamios informacijos apie kiekvienos aglomeracijos kanalizacijos kanalų ilgį kilometrais.

63

Komisija šiais klausimais turi didelę diskreciją ir turi pasirinkti tinkamiausias priemones. Šiuo atveju Komisija pasirinko įsipareigojimus, prisiimamus per susitikimus su valstybėmis narėmis dėl miesto nuotekų valymo, ir nusprendė dar nepradėti oficialių tyrimų, kol pakankamai valstybių narių nėra praleidusios pakankamai galutinių terminų. Bandomosios procedūros, kurios būtų pradėtos atsižvelgiant į įvertintą pradinį terminą (nuo 2004 m. iki 2006 m. pabaigos), būtų susijusios tik su trimis valstybėmis narėmis, įskaitant Lenkiją. Todėl veiksmingumo sumetimais buvo nuspręsta palaukti kito ataskaitų teikimo etapo rezultatų, kai bus gauta reikšmingesnių duomenų apie valstybes nares ir aglomeracijas, kurioms jie taikomi.

Todėl Komisija mano, kad ėmėsi tinkamų veiksmų. Sutartyje ir nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje aiškiai nurodyta, kad Komisija, kaip Sutarčių sergėtoja, turi didelę diskreciją, spręsdama, kada pradėti tirti ir persekioti už pažeidimus. Kai kuriais atvejais alternatyvios priemonės arba politinis dialogas gali būti veiksmingesnė priemonė nei pažeidimo nagrinėjimo procedūra.

Galiausiai Komisija, imdamasi bandomųjų priemonių ir pradėdama pažeidimų bylas, atsižvelgė į skirtingus įgyvendinimo terminus (15 ES valstybių narių atveju – 14 metų, o 2004 m. į ES įstojusių 10 valstybių narių atveju – 3–11 metų).

Vis dėlto Komisija turi daug patvirtintų įrodymų, kaip Miesto nuotekų valymo direktyvos reikalavimų laikymasis užtikrinamas taikant pažeidimo nagrinėjimo priemonę (pvz., Prancūzija, Belgija, Jungtinė Karalystė ir kt.).

64

Miesto nuotekų valymo direktyvoje nustatyti minimalūs standartai, kuriuos reikia pasiekti priedo 2 lentelėje, tačiau valstybėms narėms leidžiama taikyti griežtesnius standartus. Griežtesni standartai gali būti teisiškai būtini siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi Vandens pagrindų direktyvos reikalavimų.

69

Komisija norėtų patikslinti, jog numatoma, kad Kaliningrado vandens ir aplinkos paslaugų projektas bus visapusiškai vykdomas 2016 m., kiek tai susiję su jo vandens komponentais.

76

Vandenys, esantys ekstensyviojo ūkininkavimo vietovėse, kuriose naudojama mažai trąšų, vis vien gali būti teršiami maistinėmis medžiagomis. Pagal Nitratų direktyvą konkrečios priemonės taip pat turi būti taikomos vandenims, kuriems gresia taršos rizika.

Kai kuriose vietovėse reikia taikyti priemones ir pagal Nitratų direktyvą, ir pagal Vandens pagrindų direktyvą, kad būtų sumažinta maistinių medžiagų ir vandens būklė taptų gera.

79

Vien azoto iš neorganinių trąšų negalima naudoti kaip rodiklio, rodančio, kad reikalavimai neturi poveikio, todėl tai reikia aiškinti atsargiai. Visas azoto nuostolis arba visas azoto perteklius (iš visų šaltinių) yra tinkamesni rodikliai.

80

Komisija mano, kad tokias priemones kaip tręšimo draudimas tam tikrais metų laikotarpiais galima veiksmingai patikrinti, jeigu tik patikros atliekamos tinkamu laiku.

Tręšimo planai arba trąšų duomenys įtraukiami į kelias veiksmų programas pagal Nitratų direktyvą kaip bendroji praktika, kuria siekiama, kad būtų tręšiama subalansuotai ir lengviau taikomos kontrolės priemonės.

84

Komisija pabrėžia, kad kompleksinė parama nėra Europos Sąjungos aplinkos teisės aktų vykdymo užtikrinimo mechanizmas, tačiau ja siekiama, be kita ko, „prisidėti prie to, kad BŽŪP labiau atitiktų visuomenės lūkesčius“ (žr. Reglamento (ES) Nr. 1306/2013 54 konstatuojamąją dalį). Per kompleksinę paramą bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) mokėjimai siejami su tam tikrų taisyklių laikymusi, o pažeidus šias taisykles BŽŪP mokėjimai mažinami. Teikiant kompleksinę paramą iš esmės turėtų būti taikomos esamos kontrolės sistemos. Tačiau taip pat reikėtų užtikrinti minimalią kontrolės normą, jeigu atskiriems sektoriams taikomų teisės aktų kontrolės sistema nėra pakankamai veiksminga.

86

Valstybės narės pačios turi nustatyti geros agrarinės ir aplinkosaugos būklės (GAAB) standartus taip, kad būtų pasiektas standarto tikslas. Kiek tai susiję su minėtu GAAB apsaugos juostų įrengimo išilgai vandentakių standartu, jo tikslas – apsaugos juostų nustatymas ir jų valdymas, bet ne trąšų naudojimas žemės ūkio paskirties žemėje apskritai. Taigi minėtas GAAB standartas apima tik apsaugos juostas jautriose nitratams zonose ir už jų ribų. Be to, kai kurie Nitratų direktyvoje keliami reikalavimai yra kompleksinės paramos dalis pagal SMR1 (anksčiau – SMR4).

87

Minėtos GAAB apsaugos juostos, taikomos nuo 2012 m. sausio 1 d. (žr. Reglamento (EB) Nr. 73/2009 149 straipsnį), susijusios su reikalavimais, kylančiais iš Nitratų direktyvos, ir šie reikalavimai pritaikomi žemės ūkio paskirties žemei, esančiai ne jautriose nitratams zonose, turint omenyje vietos sąlygas, kaip to reikalaujama pagal Reglamento (ES) Nr. 1306/2013 94 straipsnį. Todėl galimybė įvairiai apibrėžti Audito Rūmų nurodytus reikalavimus suteikiama pagal pačią Nitratų direktyvą ir atspindi vietos sąlygų įvairovę, į kurią atsižvelgė valstybės narės.

90

Įsipareigojimų neįvykdymo atvejų ir sankcijų, taikytų dėl kompleksinės paramos mechanizmo, skaičius veikiau rodo, kad šis mechanizmas veikia, o ne jo nepakankamumą. Pavyzdžiui, mėšlo saugyklų stoka jautriose nitratams zonose tebekelia problemų, ir šis pažeidimas yra stebimas pagal kompleksinės paramos mechanizmą, ir tai paaiškina, kodėl reikalavimų nevykdymo norma yra tokia didelė (taip pat žr. 93 dalį).

91

2007–2013 m. kaimo plėtros programos turėjo padėti siekti kaimo plėtros tikslų, įgyvendintų pagal kelias kryptis. Kai kuriomis įgyvendintomis priemonėmis ir veiksmais, įskaitant agrarinės aplinkosaugos veiksmus, buvo galima siekti vieno pagrindinio tikslo, tačiau daug jų buvo nustatyta siekiant daugelio tikslų, ir dėl to šių priemonių veiksmingumas nemažėja, nes padedama užtikrinti didesnį ekonominį naudingumą.

Agrarinės aplinkosaugos priemonės, kurias daug ūkininkų įgyvendino dideliuose plotuose, taip pat gali padėti pagerinti visų šių plotų vandens būklę.

Tuo metu, kai buvo priimamos 2014–2020 m. programos, Komisija pateikė pastabų, kad valstybėms narėms reikia aktyviau taikyti tikslinius rodiklius, taip pat susijusius su vandens klausimais.

92

2007–2013 m. programavimo laikotarpiu pakeitus upių baseinų valdymo planų ir kaimo plėtros programų priėmimo tvarkaraštį agrarinių aplinkosaugos priemonių aprėptis ne visada atitiko upių baseinų valdymo planuose nurodytus plotus.

Be to, reikėtų priminti, kad privalomųjų reikalavimų, kurie yra dažnai nurodomi upių baseinų valdymo planuose, laikymosi negalima užtikrinti agrarinės aplinkosaugos priemonėmis, kuriomis palaikomi tik savanoriški veiksmai, nenumatyti pagal privalomuosius reikalavimus.

Be to, programavimo laikotarpiu valstybės narės galėjo iš dalies pakeisti savo programų turinį ir (arba) finansinius asignavimus. Siūlomi pakeitimai turi atitikti bendruosius programos tikslus ir strategiją. Taikydamos šį mechanizmą, jos galėjo derinti jį su UBVP, jeigu šie buvo parengti. 2009 m. atlikus BŽŪP reformos patikrinimą ir parengus Europos ekonomikos gaivinimo planą vandentvarkos tikslas papildomai įtvirtintas kaip vienas iš kaimo plėtros uždavinių.

93

2004–2006 m. naujosios Baltijos jūros regiono valstybės narės (EE, LV, LT, PL) buvo paragintos numatyti specialią paramą mėšlo saugykloms, kad atitiktų vandens apsaugos standartus.

94

2007–2013 m. KPP buvo numatytos investavimo į mėšlo saugyklas priemonės.

Visų pirma valstybės narės galėjo remti investicijas, kuriomis gerinamas mėšlo saugojimas ūkiuose, tik jeigu jomis buvo siekiama atitikti naujuosius Bendrijos standartus pagal valstybėse narėse įgyvendintą Nitratų direktyvą, ir per ribotą lengvatinį 36 mėnesių laikotarpį nuo tos dienos, kai standartai tapo privalomi.

95

Komisijos nuomone, agrarinės aplinkosaugos priemonių įvairovė reiškia, kad šios priemonės apima ir paprastus, ir sudėtingesnius veiksmus, kuriais siekiama apsaugoti ir pagerinti aplinką. Taip veiksmus taikantys paramos gavėjai gali juos pritaikyti savo konkretiems poreikiams ir spręsdami aplinkos problemas.

Paramos dydis visuomet koreliuoja su įsipareigojimų dydžiu ir ja kompensuojamos negautos pajamos bei papildomos sąnaudos, susijusios su šiais įsipareigojimais.

Prastą įgyvendinimo lygį taip pat galima paaiškinti kitomis priežastimis, o ne veiksmo sudėtingumu, pvz., nepakankamu paramos palaikymu, nepakankamu žinių perdavimu arba konsultavimo paslaugų naudojimu.

Prastas agrarinės aplinkosaugos priemonių įgyvendinimas intensyvaus žemės ūkio srityse buvo viena iš priežasčių, dėl kurių Komisija 2011 m. pasiūlė žalinti pirmąjį BŽŪP ramstį, kad šie plotai būtų pasiekti taikant paprastas, bendro pobūdžio, nesutartines priemones, kurių poveikį aplinkai reikėtų didinti taikant tikslingesnes agrarinės aplinkosaugos priemones.

2014–2020 m. laikotarpiu Komisija skatino tikslinius rodiklius, kurie buvo įgyvendinti Lenkijoje ir Suomijoje.

Taip pat žr. Komisijos atsakymą į 92 dalies pastabas.

98

Dauguma valstybių narių abiem programavimo laikotarpiais nusprendė taikyti kitas priemones, kaip antai agrarinės aplinkosaugos ir klimato priemones, kad pasiektų tikslinius rodiklius ir tikslus, susijusius su vandentvarkos prioritetu. Iš tikslų ir rodiklių, susijusių su vandens kokybe ir vandentvarka abiem laikotarpiais, matyti, kad net neįgyvendinus „VPD mokėjimų“ priemonės valstybės narės planuoja veiksmus, kurie turėtų padėti pasiekti šiuos tikslus ir rodiklius.

Privalomųjų priemonių stoka upių baseinų valdymo planuose, sunkumai apibrėžiant jų priemones buvo viena iš svarbiausių kliūčių, trukdžiusių taikyti nagrinėjamą priemonę 2007–2013 m. laikotarpiu.

99

Kiek tai susiję su sankcijų taikymu vandens apsaugos srityje, valstybės narės sprendžia, ar prireikus jas taikyti (šalia kompleksinės paramos taisyklių) ir ar atskirais atvejais galima nustatyti individualią atsakomybę už taršą.

Komisija mano, kad taikyti principą „teršėjas moka“ žemės ūkyje nesunku. Pavyzdžiui, būtų galima nustatyti trąšų arba mėšlo mokestį. Plataus užmojo nitratų veiksmų programose ir pagrindinėse VPD priemonėse būtų galima nustatyti aiškias kontrolės priemones taršai šaltinio vietoje mažinti.

100

Reglamente (ES) Nr. 1305/2013 numatytos ex ante sąlygos, būdingos kaimo plėtros priemonėms. Ex ante sąlyga, susijusi su vandens sektoriumi (taikoma investicijoms, programuojamoms pagal 5 prioritetą), yra susijusi su vandens kainodaros politikos buvimu ir tinkamu prisidėjimu prie vandens paslaugų sąnaudų susigrąžinimo skirtingai naudojant vandenį, pagal patvirtintame upių baseinų valdymo plane nustatytą pagal programas remiamų investicijų normą.

Kitos kaimo plėtrai būdingos ex ante sąlygos aplinkos srityje yra susijusios su gera agrarine aplinkosaugos būkle, minimaliais reikalavimais trąšoms ir augalų apsaugos produktų naudojimui, energijos vartojimo efektyvumui, atsinaujinančiajai energijai.

102

Kai kurių kaimo plėtros priemonių negalima pradėti taikyti nesant tinkamo teisinio pagrindo. Tai pasakytina apie Vandens pagrindų direktyvos mokėjimų priemonę, kuri gali būti įgyvendinta tik nustačius upių baseinų valdymo planus ir jų priemonių programas. Tačiau valstybės narės gali per programavimo laikotarpį iš dalies keisti savo programas.

Kalbant apie teisės aktų pakeitimus, susijusius su pagrindiniais reikalavimais, kai įgyvendinant priemones yra pakeičiamas atitinkamas pagrindas, valstybės narės turi atsižvelgti į tokius pokyčius priemonių turinyje (pvz., įsipareigojimų lygis ir priemokos, jeigu pokyčiai turi įtakos šiems elementams).

105

ESBJRS valstybės narės pasirinko labai „lengvą“ valdymo struktūrą. Darbas grindžiamas politikos sričių ir horizontaliųjų veiksmų koordinatorių tinklu. Siekiama užtikrinti, kad visi ESBJRS prioritetai derėtų tarpusavyje. Nebuvo sukurta jokių naujų institucijų ar Tarybos struktūrų. Pasirinkta valdymo struktūra nėra pernelyg sudėtinga ar apsunkinanti.

Apskritai makroregioninį požiūrį galima laikyti vertinga regioninių problemų sprendimo priemone mažesnėje geografinėje vietovėje, palyginti su visa ES teritorija. Komisija mano, kad ESBJRS sėkmingai padėjo skatinti Baltijos jūros aplinkos apsaugą.

107

Kiekvienas projekto vykdytojas savo nuožiūra gali kreiptis dėl pavyzdinės iniciatyvos statuso suteikimo. ESBJRS veiksmų plane apibūdinama procedūra ir pateikiamas paraiškos šablonas. Jame reikalaujama trumpo politikos sričių arba horizontaliųjų veiksmų koordinatoriaus įvertinimo, o vertinimo kriterijai apima, be kita ko, „pavyzdinės iniciatyvos makroregioninį poveikį“ ir indėlį „siekiant ESBJRS tikslų / rodiklių / tikslinių rodiklių“. Komisija rengia vidaus konsultacijas dėl kiekvienos paraiškos ir galiausiai nacionalinių koordinatorių grupė patvirtina pavyzdinės iniciatyvos statusą. Politikos sričių ir horizontaliųjų veiksmų koordinatoriai skatina projekto vykdytoją prašyti suteikti pavyzdinės iniciatyvos statusą.

108

Komisija pažymi, kad projektų vykdytojai labai suinteresuoti gauti pavyzdinės iniciatyvos statusą, nes galbūt taip projektams lengviau sutelkti finansavimą makroregioniniams projektams, o projektų vykdytojų darbas tampa labiau matomas.

Komisija mano, kad galima nustatyti konkrečių „pavyzdinių iniciatyvų“ indėlį mažinant maistinių medžiagų kiekį. Pavyzdinėmis iniciatyvomis turėtų būti siekiama įvairių tikslų, pvz., kurti naujus tinklus, keistis patirtimi, padėti stiprinti gebėjimus, palengvinti daugiapakopį valdymą ir daryti bandomąsias investicijas. Iš tiesų rezultatus ir poveikį politikos tikslams bus galima pamatyti tik ilgainiui. Šiuo požiūriu net mažesnės apimties projektai gali smarkiai prisidėti prie plėtros. Pavyzdžiui, pagal projektą PRESTO ne tik investuota į nuotekų valymo technologijas, bet ir atkreiptas dėmesys į nuotekų valymo įrenginius valdančių darbuotojų, įrenginių projektuotojų ir universiteto darbuotojų, rengiančių būsimus nuotekų inžinierius, kompetencijos didinimą.

Bendras Komisijos atsakymas į 111 ir 112 dalių pastabas

Komisija pageidautų, kad ESBJRS būtų aktyviau įtraukiama į Baltijos jūros regiono ESIF programas. Ji pažymi, kad įsipareigojimų pagal strategiją lygis valstybėse narėse ir atitinkamuose regionuose skiriasi ir tai rodo skirtingus nacionalinius ir regionų prioritetus.

Tačiau programose numatytos galimybės finansuoti ir įgyvendinti ESBJRS. Pavyzdžiui, Lietuva, atrinkdama projektus, teikia tam tikrą pirmenybę tiems projektams, kuriais prisidedama prie ESBJRS (pabrėžiamas bendradarbiavimo / tarptautinės partnerystės aspektas), ir planuoja prireikus surengti konkrečius kvietimus teikti pasiūlymus. Švedija taip pat planuoja nustatyti atrankos kriterijus ESBJRS svarbiems projektams ir skirti išteklių vietovėms, kuriose iniciatyvos ir (arba) projektai būtų įgyvendinami pagal strategijos veiksmų plane pateiktą apibrėžtį. Iš konkretaus programų įgyvendinimo proceso bus matyti, kiek šiomis galimybėmis bus pasinaudota.

Išvados ir rekomendacijos

115

VPD ir HELCOM siekiama to paties tikslo – ne eutrofinės Baltijos jūros. Jeigu būtų pasiekta tinkama padėtis pagal VPD, to turėtų pakakti, kad būtų pasiektas HELCOM tikslinis rodiklis.

Valstybių narių planai, kuriais numatoma mažinti maistinių medžiagų kiekį ir kurie grindžiami jų upių baseinų valdymo planais, yra nepakankamai plataus užmojo, nes juose daugiausia nurodomos „pagrindinės priemonės“, kurios jau buvo taikomos įgyvendinant ES direktyvas, susijusias su konkrečia veikla, sukeliančia taršą maistinėmis medžiagomis ir kuri daugiausia susijusi su miesto nuotekomis ir žemės ūkiu, ir nenurodoma, kaip šias priemones reikėtų stiprinti, kad maistinių medžiagų sąlygos atitiktų gerą būklę. Buvo įtrauktos vos kelios naujos priemonės pasklidiesiems taršos šaltiniams kontroliuoti pagal VPD 11 straipsnio 3 dalies h punktą (šiuo atveju ypač trūksta fosfatų pasklidžiųjų taršos šaltinių kontrolės priemonių), o „papildomų priemonių“ bendras numatomas indėlis neapibrėžtas. Komisija, vertindama pirmuosius UBVP⁵ ir pirmąsias priemonių programas⁶, pažymėjo, kad šioje srityje svarbu tobulėti, ir primygtinai ragino valstybes nares dėl to imtis veiksmų rengiant antruosius UBVP.

116

2012 m. spalio mėn. valstybės narės pranešė Komisijai apie savo tikslinius aplinkos rodiklius pagal Jūrų strategijos pagrindų direktyvą. Nustatant slėgio mažinimo rodiklius, taip pat maistinių medžiagų patekimo kiekio tikslinius rodiklius, vienų valstybių narių užmojai buvo platesni nei kitų (taip pat žr. 17 dalį).

1 rekomendacija a)

Komisija sutinka su šia rekomendacija ir mano, kad ji jau įgyvendinta Vandens pagrindų direktyvai (VPD) ir kad ji bus įgyvendinta Jūrų strategijos pagrindų direktyvai (JSPD).

Teikdamos VPD ataskaitas pagal antrąjį upių baseinų valdymo planą valstybės narės privalo pranešti apie maistinių medžiagų kiekio sumažinimą, būtiną, kad maistinių medžiagų sąlygos atitiktų gerą būklę pagal VPD (tai apims maistinių medžiagų kiekį, reikalingą norint įvykdyti JSPD reikalavimus, jeigu valstybė narė laikysis tinkamo požiūrio).

Kiek tai susiję su JSPD, Komisija, nustatydama atskaitomybės reikalavimus kitam ciklui, atsižvelgs į šią rekomendaciją ir į dabartinio priemonių programų ciklo analizę.

1 rekomendacija b)

Komisija sutinka su rekomendacija ir ji dar įgyvendinama.

Kalbant apie VPD, pirmuosiuose UBVP nustatyti stebėjimo ir vertinimo trūkumai buvo aptarti per dvišales diskusijas su valstybėmis narėmis. Su valstybėmis narėmis susitarta dėl veiksmų, kuriais siekiama gerinti vertinimo padėtį, stebėjimo, o Komisija persvarstys šį klausimą 2017 m., vertindama antruosius UBVP.

Pagal JSPD valstybės narės yra nustačiusios stebėjimo programas, kad įvertintų pažangą siekiant geros aplinkos būklės ir tikslinių rodiklių. Komisijos atlikto Baltijos jūros stebėjimo programų vertinimo projekte nurodyta, kad dauguma valstybių narių įtraukė maistinių medžiagų patekimo stebėjimą (pvz., sausumoje esančių maistinių medžiagų šaltinių, maistinių medžiagų iš atmosferos, trąšų ir kitų medžiagų, kuriose, be kita ko, gausu azoto ir fosforo, patekimo lygiai).

Be to, šiuo metu atliekamas darbas, kuriuo remiantis 2018 m. turėtų būti parengtos gairės, siekiant palyginti valstybių narių VPD ir JSPD nustatytus maistinių medžiagų standartus, užtikrinti, kad jie atitiktų biologinius standartus, ir suprasti, kaip valstybės narės juos taiko rengdamos priemonių programas.

1 rekomendacija c)

Komisija pažymi, kad ši rekomendacija yra skirta valstybėms narėms.

118

Komisija mano, kad Vokietija ir Suomija įvykdė direktyvos reikalavimus pagal Komisijos atitikties vertinimo metodiką, nes jų atitikties rodiklis yra 99 proc. arba didesnis. Kitos keturios Baltijos jūros regiono valstybės narės, kurios 2012 m. turėjo visiškai įvykdyti direktyvos reikalavimus, pasiekė didelį atitikties rodiklį – 89 proc. ir daugiau.

Jeigu turima pavėluoto įgyvendinimo arba atitikties įrodymų, Komisija ėmėsi taikyti ES bandomąsias priemones ir pradėjo pažeidimo bylas ir vadovaujamasi įprastomis procedūromis.

120

Komisija mano, kad ėmėsi tinkamų veiksmų. Sutartyje ir nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje aiškiai nurodyta, kad Komisija, kaip Sutarčių sergėtoja, turi didelę diskreciją, spręsdama, kada pradėti tirti ir persekioti už pažeidimus. Kai kuriais atvejais alternatyvios priemonės arba politinis dialogas gali būti veiksmingesnė priemonė nei pažeidimo nagrinėjimo procedūra.

Be to, Komisija, prieš imdamasi bandomųjų priemonių, nusprendė palaukti, kol sueis keli pereinamojo laikotarpio terminai, kad veiksmingumo sumetimais šis tyrimas būtų reikšmingesnis, atsižvelgiant į valstybes nares ir apimamas aglomeracijas.

Galiausiai Komisija, imdamasi bandomųjų priemonių ir pradėdama pažeidimų bylas, atsižvelgė į skirtingus įgyvendinimo terminus (15 ES valstybių narių atveju – 14 metų, o 2004 m. į ES įstojusių 10 valstybių narių atveju – 3–11 metų).

2 rekomendacija a)

Komisija sutinka su šia rekomendacija ir mano, kad ji jau įgyvendinta aglomeracijose, kuriose apkrova viršija 2 000 g. e. Miesto nuotekų valymo direktyvoje numatyta, kad tokiose aglomeracijose turi būti surinkimo sistemos arba atskiros ar atitinkamos sistemos, todėl Komisija mano, kad ES lygmens teisės aktai yra taikomi. Tačiau Komisija pabrėžia, kad negali priversti namų ūkių prisijungti prie kanalizacijos, nes ši atsakomybė tenka valstybėms narėms ir tai yra nacionalinės politikos sprendimas.

2 rekomendacija b)

Komisija sutinka su šia rekomendacija, nes ji grindžiama VPD 9 straipsnio tekstu. Komisija įvertins šios rekomendacijos įgyvendinimą, bendrai vertindama antruosius upių baseinų valdymo planus, kuriuos valstybės narės turėjo priimti iki 2015 m. gruodžio 22 d.

2 rekomendacija c)

Komisija sutinka su rekomendacija ir toliau stengiasi gerinti ataskaitų teikimo procesą pagal Miesto nuotekų valymo direktyvą, kuria remiantis vertinama atitiktis.

2 rekomendacija d)

Komisija sutinka su rekomendacija.

2 rekomendacija e)

Komisija pažymi, kad ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.

2 rekomendacija f)

Komisija pažymi, kad ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.

123

Komisija pabrėžia, kad kompleksinė parama nėra Europos Sąjungos aplinkos teisės aktų vykdymo užtikrinimo mechanizmas, tačiau ja siekiama, be kita ko, „prisidėti prie to, kad BŽŪP labiau atitiktų visuomenės lūkesčius“ (žr. Reglamento (ES) Nr. 1306/2013 54 konstatuojamąją dalį). Per kompleksinę paramą bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) mokėjimai siejami su tam tikrų taisyklių laikymusi, o pažeidus šias taisykles BŽŪP mokėjimai mažinami. Teikiant kompleksinę paramą iš esmės turėtų būti taikomos esamos kontrolės sistemos. Tačiau taip pat reikėtų užtikrinti minimalią kontrolės normą, jeigu atskiriems sektoriams taikomų teisės aktų kontrolės sistema nėra pakankamai veiksminga.

124

Komisija primena, kad atitikties upių baseinų valdymo planų privalomiesiems reikalavimams neįmanoma užtikrinti taikant agrarinės aplinkosaugos priemones, kuriomis palaikomi tik savanoriški veiksmai. Vis dėlto daugelyje KPP nuo pat pradžių buvo numatytos tam tikros priemonės (investicijos, mokymai, agrarinės aplinkosaugos priemonės), skirtos su vandeniu susijusiems tikslams siekti.

2007–2013 m. parama privalomojo mėšlo saugojimo priemonėms apėmė tik tas priemones, kurios buvo nustatytos pagal naujuosius Bendrijos standartus, įtvirtintus valstybių narių įgyvendintoje Nitratų direktyvoje.

2014–2020 m. įvairiose programose buvo planuojama specialioji priemonė dėl veiksmų, susijusių su Vandens pagrindų direktyva, įgyvendinimo.

Be to, kai buvo priimamos 2014–2020 m. programos, Komisija pateikė pastabų valstybėms narėms aktyviau naudoti tikslinius rodiklius, taip pat ir vandens klausimais.

Kiek tai susiję su sankcijų taikymu vandens apsaugos srityje, valstybės narės sprendžia, ar prireikus jas taikyti (šalia kompleksinės paramos taisyklių) ir ar atskirais atvejais galima nustatyti individualią atsakomybę už taršą.

Komisija mano, kad taikyti principą „teršėjas moka“ žemės ūkyje nesunku. Pavyzdžiui, būtų galima nustatyti trąšų arba mėšlo mokestį. Plataus užmojo nitratų veiksmų programose ir pagrindinėse VPD priemonėse būtų galima nustatyti aiškias kontrolės priemones taršai šaltinio vietoje mažinti.

Taip pat žr. Komisijos atsakymus į 91–99 dalių pastabas.

125

Naujoji BŽŪP žalinimo struktūra su žalinimo reikalavimais pagal I ramstį turi poveikį kaimo plėtrai. Pagal šiuos žalinimo reikalavimus remiamiems veiksmams negali būti taikomos agrarinės aplinkosaugos ir klimato išmokos, siekiant išvengti dvigubo finansavimo.

Kai kurių kaimo plėtros priemonių negalima pradėti taikyti nesant tinkamo teisinio pagrindo. Tai pasakytina apie Vandens pagrindų direktyvos mokėjimų priemonę, kuri gali būti įgyvendinta tik nustačius upių baseinų valdymo planus ir jų priemonių programas. Tačiau valstybės narės gali per programavimo laikotarpį iš dalies keisti savo programas.

Nors dėl tokių pakeitimų gali tekti imtis papildomų administracinių pastangų, juos reikėtų vertinti atsižvelgiant į jų papildomą pridėtinę vertę siekiant programų tikslų ir prioritetų.

3 rekomendacija a)

Komisija sutinka su šia rekomendacija ir šiuo metu ją įgyvendina. Kai valstybės narės keičia savo nitratams jautrias zonas ir nitratų veiksmų programas, Komisija prašo, kad jos atsižvelgtų į informaciją pagal VPD dėl žemės ūkio maistinių medžiagų taršos intensyvumo. Tai yra labai svarbu norint kontroliuoti taršą šaltinio vietoje, visų pirma valstybėse narėse, kuriose nacionalinis reguliavimas siekiant įgyvendinti Nitratų direktyvą yra vienintelė teisinė priemonė žemės ūkio maistinių medžiagų nuostoliams kontroliuoti.

Valstybės narės, rengdamos antruosius upių baseinų valdymo planus, turi pranešti, kiek Nitratų direktyvos įgyvendinimo pakanka siekiant išspręsti žemės ūkio maistinių medžiagų taršos problemą ir kokios kitos pagrindinės ir papildomos VPD priemonės bus numatytos programoje siekiant išspręsti šią problemą. Tai padės valstybėms narėms ir Komisijai suprasti, kur reikia imtis papildomų veiksmų.

3 rekomendacija b)

Komisija pažymi, kad šios rekomendacijos skirtos valstybėms narėms.

126

ESBJRS valstybės narės pasirinko labai „lengvą“ valdymo struktūrą. Nebuvo sukurta jokių naujų institucijų ar Tarybos struktūrų. Komisija mano, kad ES Baltijos jūros regiono strategija (ESBJRS) labai padėjo palaikyti Baltijos jūros aplinkos apsaugą.

127

Komisija mano, kad galima nustatyti konkrečių pavyzdinių iniciatyvų indėlį į maistinių medžiagų mažinimą. Pavyzdinės iniciatyvos padeda siekti įvairių tikslų ir net nedideli projektai gali smarkiai paskatinti plėtrą. Konkrečius rezultatus ir poveikį politikos tikslams bus galima pamatyti tik ilgainiui.

128

Komisija pritaria Audito Rūmų analizei ir būtų norėjusi, kad ESBJRS būtų labiau įtraukta į Baltijos jūros regiono ESIF programas. Ji pažymi, kad įsipareigojimų pagal strategiją lygis valstybėse narėse ir atitinkamuose regionuose skiriasi ir tai rodo skirtingus nacionalinius ir regionų prioritetus.

1http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf.

2http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN.

3http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf.

4http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN.

5http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf.

6http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN.

QJ-AB-16-005-LT-E    ISSN 1977-5725

Baltijos jūra – viena labiausiai užterštų jūrų pasaulyje. Kova su eutrofikacija, kurią sukelia maistingos medžiagos, į aplinką patenkančios daugiausia iš žemės ūkio ir miesto nuotekų šaltinių, yra didelis iššūkis. Pagal Helsinkio konvenciją visos pakrantės ES valstybės narės ir ne ES šalys bei Europos Sąjunga dalyvauja Baltijos jūros aplinkos apsaugos veikloje. Pagal ES teisinę sistemą iš valstybių narių reikalaujama įgyvendinti priemones, skirtas kovoti su per dideliu maistingų medžiagų kiekiu ir siekti geros jūrų vandenų ekologinės būklės. ES bendrai finansuoja kai kurias šių priemonių. Audito Rūmai tikrino, ar ES veikla buvo veiksminga padedant valstybėms narėms mažinti į Baltijos jūrą patenkančias maistingas medžiagas. Padarėme išvadą, kad šie veiksmai paskatino nedidelę pažangą siekiant maistingų medžiagų sumažinimo Baltijos jūroje. Mes pateikiame keletą rekomendacijų, kaip pagerinti kovos su Baltijos jūros eutrofikacija veiksmų efektyvumą.