EIROPAS REVĪZIJAS PALĀTA

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tālrunis +352 4398-1

Uzziņām: eca.europa.eu/lv/Pages/ContactForm.aspx

Tīmekļa vietne: eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

Plašāka informācija par Eiropas Savienību ir pieejama portālā Europa (http://europa.eu).

Luksemburga: Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2016. gads

Print | ISBN 978-92-872-4478-9 | ISSN 1831-0877 | doi:10.2865/063616 | QJ-AB-16-006-LV-C
PDF | ISBN 978-92-872-4475-8 | ISSN 1977-5717 | doi:10.2865/092514 | QJ-AB-16-006-LV-N
EPUB | ISBN 978-92-872-4485-7 | ISSN 1977-5717 | doi:10.2865/90767 | QJ-AB-16-006-LV-E

© Eiropas Savienība, 2016. gads

Reproducēšana ir atļauta, ja tiek norādīts avots.

KĀ PASŪTĪT ES IZDEVUMUS

Bezmaksas izdevumi

•Viens eksemplārs:
ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).

•Vairāk nekā viens eksemplārs vai plakāti/kartes:
Eiropas Savienības pārstāvniecībās
(http://ec.europa.eu/represent_lv.htm),
Eiropas Savienības delegācijās valstīs, kas nav ES dalībvalstis
(http://eeas.europa.eu/delegations/index_lv.htm),
ar Europe Direct dienesta starpniecību
(http://europa.eu/contact/index_lv.htm)
vai piezvanot uz tālruņa numuru 00 800 6 7 8 9 10 11 (zvanīšana bez maksas no jebkuras vietas Eiropas Savienībā) (*).

(*)Informāciju sniedz bez maksas, tāpat arī lielākā daļa zvanu ir bezmaksas (izņemot dažus operatorus, viesnīcas vai taksofonus).

Maksas izdevumi

•Ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).

LV
2016

Nr. 06

Īpašais ziņojums

Dzīvnieku slimību
izskaušanas, kontroles un
uzraudzības programmas

(saskaņā ar LESD 287. panta 4. punkta otro daļu)

Revīzijas darba grupa

ERP īpašajos ziņojumos tiek atspoguļoti rezultāti, kas iegūti atsevišķu budžeta jomu vai vadības aspektu lietderības un atbilstības revīzijās. ERP atlasa un izstrādā šos revīzijas uzdevumus tā, lai tiem būtu pēc iespējas lielāka ietekme, konkrēti, tiek ņemts vērā risks, kādam pakļauta lietderība vai atbilstība, attiecīgo ienākumu vai izdevumu apjoms, paredzamie notikumi, kā arī politiskās un sabiedrības intereses.

Šo lietderības revīziju veica ERP locekļa Augustyn Kubik vadītā I apakšpalāta, kuras pārziņā ir dabas resursu aizsardzības un apsaimniekošanas izdevumu jomas. Revīziju vadīja ERP locekle Bettina Jakobsen, un tajā piedalījās šādi darbinieki: locekles biroja vadītāja Katja Mattfolk, atašejs Kim Storup, atbildīgais vadītājs Colm Friel, darbuzdevuma vadītājs Armando do Jogo un revidenti Xavier Demarche, Manuel Dias, Andreas Dürrwanger, Oana Dumitrescu, Laure Gatter, Mary Kerrigan, Joanna Kokot, Michela Lanzutti, Joachim Otto, Lucia Rosca un Anna Zalega.

No kreisās uz labo: K. Mattfolk, A. Do Jogo, C. Friel, B. Jakobsen, X. Demarche.

Saturs

Glosārijs un abreviatūras

Kopsavilkums

Ievads

Dzīvnieku slimību ārstēšana

ES stratēģija dzīvnieku veselības jomā

Dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas

Sadarbība ar valstīm ārpus ES

Galvenie uzdevumi un pienākumi

Revīzijas tvērums un pieeja

Revīzijas apsvērumi

Lai gan Komisijas izmantotā pieeja attiecībā uz dzīvnieku slimību izskaušanu, kontroli un uzraudzību bija kopumā pareiza …

… un dalībvalstu programmas bija kopumā labi izstrādātas un īstenotas, …

… programmu izmaksu lietderību ir grūti noteikt …

… un vēl ir jomas, kurās iespējami uzlabojumi.

Secinājumi un ieteikumi

I pielikums. | Informācija par dzīvnieku slimībām
II pielikums. | Galvenie pienākumi

Komisijas atbilde

Glosārijs un abreviatūras

ADNS: dzīvnieku slimību izziņošanas sistēma

ECDC: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs

EFSA: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde

FAO: Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācija

GSE: govju sūkļveida encefalopātija

GT: govju tuberkuloze

IKD: infekciozais katarālais drudzis

OIE: Pasaules Dzīvnieku veselības organizācija

PAFF: Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgā komiteja

PKK: Pārtikas kodeksa komisija

PVB: Pārtikas un veterinārais birojs

PVO: Pasaules Veselības organizācija

Saslimstība un izplatība: saslimstība ir slimības parādīšanās noteiktā populācijā konkrētā laika periodā (jaunu gadījumu skaits); izplatība ir slimības sastopamība noteiktā populācijā konkrētā laikā (faktiskais gadījumu skaits).

TRACES: Tirdzniecības kontroles un ekspertu sistēma

TSE: transmisīvās sūkļveida encefalopātijas

WAHIS: Pasaules dzīvnieku veselības informācijas sistēma

Zoonoze: slimība vai infekcija, ko tieši vai netieši var pārnest starp dzīvniekiem un cilvēkiem.

Kopsavilkums

I

Dzīvnieku veselībai ir tieša ietekme uz sabiedrības veselību – gan pārtikas nekaitīguma apsvērumu dēļ, gan arī tādēļ, ka ar dažām dzīvnieku pārnēsātām slimībām var saslimt arī cilvēki. Turklāt dzīvnieku slimību uzliesmojumi var radīt būtiskas ekonomiskās izmaksas, jo rodas zaudējumi ES iekšējā un eksporta tirgū, kā arī slimību kontroles tiešās izmaksas, kas skar ES un dalībvalstu budžetus.

II

Dzīvnieku slimības var izplatīties ātri un pāri robežām. Eiropas Savienībai ir aktīva dzīvnieku veselības politika, un tā finansē dalībvalstu programmas, lai izskaustu, kontrolētu un uzraudzītu noteiktas dzīvnieku slimības. Šīs programmas no 2009. līdz 2014. gadam izmantoja ES finansējumu 1,3 miljardu EUR apmērā un ietvēra tādus pasākumus kā dzīvnieku vakcinācija, testi ar dzīvniekiem un kompensāciju izmaksāšana par dzīvnieku nokaušanu. Atkarībā no slimības veida tās izskaušana ir sarežģīts uzdevums, kura izpildei var būt vajadzīgi daudzi gadi. Tāpēc ES līmenī ir vajadzīga pareiza pieeja ar atbilstīgām programmām, kuras īsteno dalībvalstis.

III

Palāta, novērtējot Komisijas izmantoto pieeju, kā arī dalībvalstu programmu izstrādi un īstenošanu, pārbaudīja, vai izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas pienācīgi apturēja dzīvnieku slimību izplatīšanos. Palāta arī pārbaudīja, vai tika pienācīgi ņemta vērā programmu izmaksu lietderība.

IV

Kopumā Palāta secināja, ka pārbaudītās dzīvnieku slimību programmas pienācīgi apturēja dzīvnieku slimību izplatīšanos. Tomēr slimības uzliesmojumi var atkal atsākties, tāpēc Komisijai un dalībvalstīm ir jāsaglabā modrība.

V

Palāta secināja, ka Komisijas izmantotā pieeja bija kopumā pareiza un balstījās uz labiem tehniskiem ieteikumiem, riska analīzi un mehānismu resursu prioritāšu noteikšanai. Komisija sniedza norādījumus un palīdzēja koordinēt dalībvalstu pasākumus, kā arī noteica obligātos izpildes kritērijus, kas jāievēro dalībvalstu programmās. Ir gūti daži vērā ņemami panākumi, piemēram, samazinājies govju sūkļveida encefalopātijas (GSE) liellopiem, salmonellas mājputniem un trakumsērgas savvaļas dzīvniekiem gadījumu skaits.

VI

Palāta secināja, ka pārbaudītās dalībvalstu programmas bija kopumā labi izstrādātas un īstenotas un ka dalībvalstīm bija pienācīgas sistēmas, lai konstatētu dzīvnieku slimību uzliesmojumus un veicinātu to izskaušanu.

VII

Tomēr programmu izmaksu lietderību ir grūti noteikt, jo šādai analīzei trūkst pieejamu modeļu. Tika atklāti gadījumi, kad dalībvalstis nebija pietiekami kontrolējušas programmas vai kad izmaksas bija nesamērīgi augstas. Dažos gadījumos Itālijā lauksaimniekiem kompensācijās izmaksātās summas vai Komisijas noteiktais maksājuma samazinājums nenodrošināja pietiekamu stimulu, lai veicinātu efektīvus biodrošības pasākumus un korektīvo pasākumu īstenošanu.

VIII

Palāta konstatēja dažas konkrētas jomas, kurās iespējami uzlabojumi. Epidemioloģiskās informācijas apmaiņu un vēsturisko rezultātu pieejamību varētu labāk atbalstīt ar attiecīgajām informācijas sistēmām, bet tika strādāts, lai šo aspektu uzlabotu. Revīzijā tika arī konstatēts, ka dažās programmās būtu labāk jāprecizē īstenojamās darbības un kontroles mehānismi.

IX

Lai gan Palātas novērtējums par konkrētu veterināro programmu īstenošanu bija kopumā pozitīvs, govju brucelozes un tuberkulozes, kā arī aitu un kazu brucelozes izskaušana dažās dalībvalstīs radīja pastāvīgas problēmas. Palāta konstatēja, ka ES pieeja savvaļas dzīvnieku slimībām ir jāpaplašina, it īpaši attiecībā uz tuberkulozi, un ka noteiktu vakcīnu trūkums var mazināt programmu efektivitāti.

X

Palāta iesaka Komisijai:

a)veicināt epidemioloģiskās informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm;

b)pārbaudīt, vai nav jāatjaunina pašreizējais rādītāju kopums, lai sniegtu labāku informāciju par veterinārās kontroles darbībām un programmu izmaksu lietderību;

c)vajadzības gadījumos veterinārajās programmās regulāri iekļaut savvaļas dzīvniekus;

d)atbalstīt vakcīnu pieejamību dalībvalstīs, lai epidemioloģiski pamatotos gadījumos tās varētu izmantot.

Ievads

Dzīvnieku slimību ārstēšana

01

Dzīvnieku veselība tieši ietekmē sabiedrības veselību – gan tāpēc, ka ar dažām dzīvnieku slimībām var saslimt arī cilvēki, gan arī pārtikas nekaitīguma apsvērumu dēļ. Laba dzīvnieku veselība ir arī ES pārtikas rūpniecības pamatprasība. Tāpēc ES daudzus gadus ir īstenojusi plašu pasākumu kopumu, lai aizsargātu dzīvnieku veselību. Ja īstenotie pasākumi nedarbojas pareizi, var rasties ievērojamas izmaksas saistībā ar ārkārtas situācijām un slimību novēršanu – zaudējumi ES iekšējā un eksporta tirgū, slimību kontroles izmaksas, kas skar ES un dalībvalstu budžetus, un dalībvalstu veselības aprūpes sistēmām radītās izmaksas, ārstējot zoonozes (slimības, kuras var pārnest uz cilvēku). Ir aplēsts, ka mutes un nagu sērgas uzliesmojums 2001. gadā, kas sākās Apvienotajā Karalistē un izplatījās uz citām valstīm, ir izmaksājis līdz pat 12 miljardiem EUR. GSE krīze 90. gados, kas arī koncentrējās Apvienotajā Karalistē, šai valstij vien izmaksāja vairāk nekā 3 miljardus EUR un būtiski samazināja gan ES liellopu eksporta apjomus, gan arī tā cenas. Pēdējos gados nav bijis neviena slimības uzliesmojuma, kas būtu radījis tik ievērojamas izmaksas.

02

Dzīvnieku slimību veidi un saslimstība ar tām Eiropas Savienībā atšķiras atkarībā no tādiem faktoriem kā, piemēram, klimats, saimniecību veidi, veterinārā prakse un dzīvnieku pārvietošana. Dažas galvenās dzīvnieku slimības ir aprakstītas I pielikumā. Turklāt visi nesenie Āfrikas cūku mēra (Igaunijā, Latvijā, Lietuvā, un Polijā), putnu gripas (Vācijā un Nīderlandē) vai infekciozā katarālā drudža (izplatās no Ziemeļāfrikas un skar galvenokārt Grieķiju, Spāniju, Itāliju un Portugāli) uzliesmojumi ātri izplatās pāri robežām. Dažas dzīvnieku slimības var strauji izplatīties (piemēram, skatīt infekciozā katarālā drudža gadījumu 1. attēlā), ja tās netiek ātri atklātas un efektīvi ārstētas. Efektīvi veterinārie pasākumi palīdz novērst šādas ļoti infekciozas slimības un izvairīties no tā, ka ir vajadzīgi ārkārtas pasākumi.

ES stratēģija dzīvnieku veselības jomā

03

ES tiesiskais regulējums dzīvnieku veselības jomā ir sarežģīts. Tas ietver simtiem tiesību aktu, no kuriem daži tika pieņemti jau 1964. gadā. Sistemātiska ES pieeja dzīvnieku slimību izskaušanai, kontrolei un uzraudzībai pirmo reizi attiecībā uz dažām slimībām tika ieviesta 1977. gadā¹. Padomes 2009. gada lēmumā² par izdevumiem veterinārijas jomā, kas tika aizstāts 2014. gadā³, ir izklāstīti šo programmu pamatprincipi. ES dzīvnieku veselības stratēģijā⁴ ir noteikti mērķi saistībā ar veselības un ekonomikas jautājumiem un lauksaimniecības praksi, kā arī rīcības plāns to sasniegšanai. Sīkāku informāciju skatīt 1. izcēlumā.

1. attēls

Infekciozā katarālā drudža 1. serotipa (BTV-1) uzliesmojumu skaits Eiropas Savienībā

Avots: Eiropas Komisija, Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.

1. izcēlums

ES stratēģija dzīvnieku veselības jomā

ES stratēģijā dzīvnieku veselības jomā 2007.–2013. gadam ir izklāstīti ES mērķi un pasākumi. Šai stratēģijai ir četri galvenie mērķi:

1)nodrošināt sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma augstu līmeni, līdz minimumam samazinot bioloģisko un ķīmisko apdraudējumu sastopamību cilvēkiem;

2)veicināt dzīvnieku veselību, novēršot/samazinot dzīvnieku slimību sastopamību un tādējādi atbalstot lauksaimniecību un lauku ekonomiku;

3)uzlabot ekonomikas izaugsmi/kohēziju/konkurētspēju, nodrošinot preču brīvu apgrozību un dzīvnieku proporcionālu pārvietošanu;

4)veicināt lauksaimniecības metodes un dzīvnieku labturību, kas novērš apdraudējumus saistībā ar dzīvnieku veselību un mazina ietekmi uz vidi, atbalstot ES ilgtspējīgas attīstības stratēģiju.

Šie mērķi tika īstenoti, izmantojot četru pīlāru rīcības plānu:

1)prioritātes noteikšana ES intervencei;

2)ES mēroga sistēma dzīvnieku veselības jomā;

3)profilakse, uzraudzība un gatavība;

4)zinātne, inovācijas un pētniecība.

04

Komisija (Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD) ir atbildīga par riska pārvaldību saistībā ar dzīvnieku slimībām. Dalībvalstis un ES specializētās aģentūras – Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC) – ir atbildīgas par riska novērtēšanu. Kopš 1982. gada ES darbojas izziņošanas sistēma, lai novērstu noteiktu infekcijas slimību izplatību. Dalībvalstīm ir jāziņo Komisijai par slimības uzliesmojumu, izmantojot Dzīvnieku slimību izziņošanas sistēmu⁵ (ADNS), kā arī par noteiktu infekcijas slimību izskaušanu, lai novērstu to izplatīšanos starp ES lauksaimniecības dzīvniekiem.

Dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas

05

Iepriekšējo slimību uzliesmojumu novēršanas izmaksas, kā arī risks, novēršot pašreizējo vai jauno slimību turpmākos uzliesmojumus, parāda ES veterināro pasākumu nozīmi. Saskaņā ar Dzīvnieku veselības stratēģijas pirmo pīlāru ES finansē dalībvalstu veterinārās programmas attiecībā uz vairākām slimībām un zoonozēm (skatīt 2. izcēlumu). Minētajām programmām ir šādi mērķi:

–pakāpeniski izskaust dzīvnieku slimības un īstenot slimību uzraudzības pasākumus dalībvalstīs un ES kopumā;

–nodrošināt augstu dzīvnieku veselības, sabiedrības veselības un patērētāju aizsardzības līmeni;

–garantēt dzīvnieku un sabiedrības veselības aizsardzību augstā līmenī, sekmēt produktivitātes uzlabošanos lopkopības nozarē un veicināt tādu nozaru ekonomikas ilgtspēju, kuras tieši vai netieši skar dzīvnieku slimību uzliesmojumi.

2. izcēlums

Izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas

Izskaušanas programmas: to mērķis ir kādas dzīvnieku slimības vai zoonozes bioloģiskā ekstinkcija, lai saskaņā ar ES tiesību aktiem iegūtu no slimības (piemēram, govju tuberkulozes) brīvas vai oficiāli brīvas teritorijas statusu.

Kontroles programmas: to mērķis ir ierobežot kādas dzīvnieku slimības vai zoonozes izplatību sanitāri pieņemamā līmenī (piemēram, salmonella).

Uzraudzības programmas: to mērķis ir vākt un reģistrēt datus par noteiktām populācijām, lai novērtētu slimības epidemioloģisko attīstību (piemēram, putnu gripa).

Avots: Komisijas Lēmums 2008/341.

06

Šīs programmas ir klasificētas kā izskaušanas, kontroles vai uzraudzības programmas, un tās ietver visdažādākos pasākumus, tostarp vakcināciju, dzīvnieku izmantošanu izmēģinājumos un kompensāciju izmaksāšanu par dzīvnieku nokaušanu vai izbrāķēšanu.

07

No 2009. līdz 2014. gadam šīm programmām no ES budžeta tika atvēlēti 1,3 miljardi EUR (skatīt 1. tabulu), kas veido lielāko daļu no ES pārtikas nekaitīguma budžeta izdevumiem. ES finansiālais ieguldījums parasti sedz 50 % no dalībvalstu izmaksām līdz pat maksimālajai summai. Dzīvnieku slimības un zoonozes, par kurām dalībvalstis var saņemt ES finansiālo ieguldījumu, ir uzskaitītas Padomes 2009. gada lēmuma I pielikumā un, no 2014. gada, Regulas (ES) Nr. 652/2014 II pielikumā.

1. tabula

ES saistības attiecībā uz programmu izmaksām laikposmā no 2009. līdz 2014. gadam sadalījumā pa slimībām (miljoni EUR)

Programma | 2009. g. | 2010. g. | 2011. g. | 2012. g. | 2013. g. | 2014. g. | 2009.–2014. g. | %
Āfrikas cūku mēris | 0,1 | 0,1 | 0,2 | 0,9 | 1,1 | 0,1 | 2,3 | 0,2 %
Aujeski slimība | 2,8 | 2,3 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 5,2 | 0,4 %
Putnu gripa | 4,9 | 4,9 | 3,5 | 2,7 | 2,7 | 2,6 | 21,3 | 1,6 %
Infekciozais katarālais drudzis | 112,0 | 68,2 | 13,4 | 3,7 | 2,5 | 3,8 | 203,5 | 15,4 %
Govju bruceloze | 11,8 | 8,6 | 10,1 | 8,0 | 7,3 | 10,3 | 56,0 | 4,2 %
Govju tuberkuloze | 26,3 | 53,4 | 67,9 | 70,7 | 63,9 | 64,2 | 346,4 | 26,2 %
Brucella melitensis ierosināta bruceloze | 9,0 | 7,7 | 15,9 | 15,4 | 15,3 | 16,2 | 79,4 | 6,0 %
Klasiskais cūku mēris | 5,1 | 4,3 | 3,7 | 3,4 | 3,0 | 2,6 | 22,1 | 1,7 %
Leikoze (EBL) | 3,0 | 2,4 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 5,3 | 0,4 %
Trakumsērga | 11,7 | 15,7 | 20,9 | 23,4 | 19,9 | 20,4 | 112,0 | 8,5 %
Salmoneloze | 18,6 | 24,4 | 25,1 | 19,2 | 19,2 | 21,2 | 127,8 | 9,7 %
Cūku vezikulārā slimība | 0,5 | 0,3 | 0,7 | 0,9 | 1,1 | 0,8 | 4,3 | 0,3 %
TSE, GSE un skrepi slimība | 61,5 | 81,8 | 74,6 | 54,3 | 38,9 | 24,0 | 335,0 | 25,4 %
Kopā | 267,4 | 274,1 | 236,0 | 202,3 | 174,9 | 166,1 | 1 320,8 | 100,0 %
Gada budžeta procentuālā daļa no attiecīgā laikposma kopējā budžeta | 20,2 % | 20,8 % | 17,9 % | 15,3 % | 13,2 % | 12,6 % | 100,0 % |

Avots: Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.

08

Vairāk nekā 50 % izmaksu koncentrējas četrās valstīs (Spānijā, Francijā, Itālijā un Apvienotajā Karalistē) (skatīt 2. attēlu).

2. attēls

Programmu izmaksu līmenis dalībvalstīs laikposmā no 2009. līdz 2014. gadam

Avots: Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.

09

Praksē dzīvnieku slimības izskaust var būt ļoti grūti. Piemēram, govju tuberkuloze un bruceloze vēl nav izskaustas vairākās dalībvalstīs, lai gan to izskaušanas un kontroles centieni ilgst jau vairāk nekā 50 gadus. ES sāka finansēt šo slimību izskaušanas programmas 70. gados, kad dažās dalībvalstīs daudzus gadus jau darbojās valsts programmas. 2. tabulā ir redzams, ka, neraugoties uz dalībvalstu un Komisijas centieniem un nepārtraukto zinātnes un tehnikas attīstību, var paiet desmitiem gadu, lai iegūtu no slimības oficiāli brīvas teritorijas statusu. Tomēr dažām valstīm tas ir izdevies ātrāk nekā citām. Tā kā šādas slimības joprojām ir sastopamas, no ES budžeta tiek atkal un atkal piešķirti līdzekļi to izskaušanas programmām.

2. tabula

Slimību izskaušana ir ilgstošs process

| Govju tuberkuloze | Govju bruceloze
Dalībvalsts | Pirmā ES finansētā programma | No slimības oficiāli brīvas teritorijas statusa atzīšana | Cik gadi pagājuši, lai kļūtu par teritoriju, kas ir oficiāli brīva no slimībasa) | Pirmā ES finansētā programma | No slimības oficiāli brīvas teritorijas statusa atzīšana | Cik gadi pagājuši, lai kļūtu par teritoriju, kas ir oficiāli brīva no slimībasa)
Īrija | 1978. g.b) | Vēl nav brīva no slimības | 1978. g. | 2009. g. | 31
Spānija | 1987. g. | Vēl nav brīva no slimības | 1987. g. | Vēl nav brīva no slimības
Francija | 1978. g. | 2001. g. | 23 | 1978. g. | 2005. g. | 27
Itālija | 1980. g. | Vēl nav brīva no slimībasc) | 1980. g. | Vēl nav brīva no slimībasc)
Polija | 2004. g. | 2009. g. | 5d) | 2004. g. | 2009. g. | 5d)
Rumānija | ES finansētu programmu nav | Vēl nav brīva no slimībase) | ES finansētu programmu nav, par brīvu no slimības atzīta 2014. gadā
Apvienotā Karaliste | 2000. g.f) | Vēl nav brīva no slimības | 1978. g. | 2015. g. | 37

a)Neskaitot iepriekšējās valsts programmas, kas vairākumā valstu tika īstenotas jau desmitiem gadu, pirms ES pirmo reizi piešķīra finansējumu.

b)Pirmā ES finansētā programma bija 1978. gadā, bet ES finansējums tika apturēts 2004. gadā un atsākts 2009. gadā.

c)Daudzi reģioni tagad ir oficiāli brīvi.

d)Kad 2004. gadā sāka darboties ES līdzfinansētās programmas, tuberkulozes izplatības rādītājs ganāmpulkā bija tikai 0,052 % un govju brucelozes rādītājs – 0,005 %.

e)Izplatība ganāmpulkā ir nenozīmīga.

f)Pirmā ES finansētā programma bija 2000. gadā, bet ES finansējums tika apturēts 2004. gadā un atsākts 2010. gadā.

Avots: Komisijas lēmumi par izskaušanas programmu finansēšanu un no slimības oficiāli brīvas teritorijas statusa atzīšanu revidētajās dalībvalstīs.

Sadarbība ar valstīm ārpus ES

10

Pasaules Dzīvnieku veselības organizācija (OIE) savās 2014. gada dzīvnieku slimību kontroles pamatnostādnēs uzsvēra starptautiskās sadarbības nozīmi un norādīja, ka valstīm pēc iespējas būtu jādarbojas reģionālā līmenī, lai saskaņotu slimību kontroles programmas. Tas ir svarīgi, jo slimības var pārnest pāri robežām, it īpaši savvaļas dzīvnieki. Regulās nav paredzēts, ka Komisijai būtu tieši jāfinansē veterinārās programmas ārpus ES. Tomēr dalībvalstis ar savām kaimiņvalstīm, kas atrodas ārpus ES, var vienoties par veterinārajiem pasākumiem (tādiem kā vakcinācijas kampaņas pierobežas joslā) un attiecīgās izmaksas ietvert Komisijas finansēto veterināro programmu apakšprogrammās.

11

Attiecībā uz trakumsērgas programmām 2015. gadā trešās valstīs tika īstenotas četras apakšprogrammas: Krievijā (Somijas programmas ietvaros), Baltkrievijā (Latvijas un Lietuvas programmu ietvaros) un Ukrainā (Polijas programmas ietvaros kopš 2012. gada). Vēl piecas tika plānotas: Krievijā (Igaunijas programmas ietvaros), Ukrainā (Ungārijas programmas ietvaros), Moldovā (Rumānijas programmas ietvaros), Bosnijā un Hercegovinā (Horvātijas programmas ietvaros) un Baltkrievijā (Polijas programmas ietvaros). Ņemot vērā dažādo divpusējo attiecību sarežģītību, grūtības var radīt tādas sadarbības nodrošināšana, kas būtu pietiekama, lai efektīvi īstenotu apakšprogrammas ārpus ES.

12

Komisija ir veikusi arī citus pasākumus, lai saskaņotu slimību kontroles programmas ar trešām valstīm. Paplašināšanās ĢD un Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD 2011. gadā uzsāka Pirmspievienošanās palīdzības instrumenta projektu, lai palīdzētu kontrolēt un izskaust dzīvnieku slimības (piemēram, trakumsērgu un klasisko cūku mēri) septiņās atbalsta saņēmējvalstīs Rietumbalkānos: Albānijā, Bosnijā un Hercegovinā, Horvātijā, bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā, Melnkalnē, Serbijā un Kosovā. Projektam bija pieejami aptuveni 100 miljoni EUR.

Galvenie uzdevumi un pienākumi

13

Komisija (Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD) pārvalda ADNS un koordinē ārkārtas pasākumus dzīvnieku infekcijas slimības uzliesmojuma gadījumā. Komisija tiešā pārvaldībā kompensē veterināro programmu izdevumus. Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD Pārtikas un veterinārais birojs (PVB) pārbauda, vai tiek ievērotas ES prasības attiecībā uz pārtikas nekaitīgumu un kvalitāti, kā arī veterinārajiem pasākumiem.

14

Komisijas 2008. gada lēmumā⁶ ir izklāstīti kritēriji, kas noteikti dalībvalstu programmām, lai tām varētu piešķirt ES finansējumu. Tas paredz, ka dalībvalstu programmas kontrolē centrālā veterinārā iestāde. Programmās būtu jāietver uzdevumi, tostarp katram gadam, ja tā ir daudzgadu programma, un jānosaka attiecīgi rādītāji (tādi kā saslimstība un izplatība), par kuriem jāziņo. Programmu detalizēta īstenošana un pārvaldība, tostarp pienākumu sadale starp valsts un privāto sektoru, ir dalībvalsts kompetencē.

15

Programmu priekšlikumus dalībvalstis var iesniegt Komisijai līdz iepriekšējā gada 31. maijam⁷. Šīs programmas var veidot kā gada vai daudzgadu programmas. Lielākā daļa ir gada programmas.

16

Komisija novērtē dalībvalstu ierosināto programmu kvalitāti, izmantojot noteiktos kritērijus, un epidemioloģiski pamatotos gadījumos veicina koordināciju starp kaimiņu dalībvalstīm. Kopš 2013. gada šajā novērtēšanas procesā Komisija izmanto ekspertu palīdzību. Ar programmu sarakstu dalībvalstis iepazīstina Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgā komiteja (PAFF). Komisija katru gadu koriģē finansējuma sadalījumu starp dažādām slimībām un dalībvalstīm, ņemot vērā savu novērtējumu par to, kā mainījušās vajadzības. Visas izmaiņas tiek pārrunātas ar dalībvalstīm PAFF komitejā. Komisijas novērtējuma pamatā ir dalībvalstu iesniegtie dati, PVB ziņojumi, finanšu revīzijas ziņojumi un īpašas dalībvalstu ekspertu darba grupas rezultāti. Galvenie pienākumi ir sīkāk aprakstīti II pielikumā.

17

Komisijas 2008. gada lēmumā⁸ ir noteiktas ziņojumu standarta prasības, tostarp veidnes un ziņošanas grafiki, kas jāizmanto dalībvalstīm, sniedzot ziņojumus Komisijai. Programmu īstenošanas laikā dalībvalstis nosūta starpposma ziņojumu, ko novērtē Komisija. Atkarībā no šī vērtējuma var tikt grozīti programmas uzdevumi un izmaksas un pārdalīti finanšu resursi starp programmām. Galīgie ziņojumi un maksājuma pieteikumi jāiesniedz Komisijai līdz nākamā gada 30. aprīlim, ietverot novērtējumu par sasniegtajiem rezultātiem un sīki izstrādātu pārskatu par izdevumiem.

1Padomes 1977. gada 17. maija Direktīva 77/391/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus liellopu brucelozes, tuberkulozes un leikozes izskaušanai (OV L 145, 13.6.1977., 44. lpp.).

2Padomes 2009. gada 25. maija Lēmums 2009/470/EK par izdevumiem veterinārijas jomā (OV L 155, 18.6.2009., 30. lpp.).

3Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. maija Regula (ES) Nr. 652/2014, ar ko paredz noteikumus tādu izdevumu pārvaldībai, kuri attiecas uz pārtikas apriti, dzīvnieku veselību un dzīvnieku labturību, augu veselību un augu reproduktīvo materiālu, un ar ko groza Padomes Direktīvas 98/56/EK, 2000/29/EK un 2008/90/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002, (EK) Nr. 882/2004 un (EK) Nr. 396/2005, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/128/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 un atceļ Padomes Lēmumus 66/399/EEK, 76/894/EEK un 2009/470/EK (OV L 189, 27.6.2014., 1. lpp.).

4“Par jaunu stratēģiju dzīvnieku veselības jomā Eiropas Savienībā 2007.–2013. gadam saskaņā ar principu “Profilakse ir labāka nekā ārstēšana””, COM(2007) 539 galīgā redakcija, 19.9.2007.

5Ieviesta ar Padomes 1982. gada 21. decembra Direktīvu 82/894/EEK par dzīvnieku slimību paziņošanu Kopienā (OV L 378, 31.12.1982., 58. lpp.).

6Komisijas 2008. gada 25. aprīļa Lēmums 2008/341/EK, ar ko nosaka, kādiem Kopienas kritērijiem atbilst valsts programmas par atsevišķu dzīvnieku slimību un zoonožu apkarošanu, kontroli un uzraudzību (OV L 115, 29.4.2008., 44. lpp.).

7Regula (ES) Nr. 652/2014, 12. pants.

8Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmums 2008/940/EK, ar ko nosaka ziņojumu standarta prasības attiecībā uz atsevišķu dzīvnieku slimību un zoonožu izskaušanas, kontroles un uzraudzības valsts programmām, ko līdzfinansē Kopiena (OV L 335, 13.12.2008., 61. lpp.).

Revīzijas tvērums un pieeja

18

Revīzijā tika pārbaudīts, vai dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas pienācīgi aptur dzīvnieku slimību izplatīšanos.

19

Konkrētie jautājumi bija šādi:

i)vai Komisija izmantoja piemērotu pieeju attiecībā uz dzīvnieku slimību izskaušanu, kontroli un uzraudzību?

ii)Vai dalībvalstis izstrādāja un īstenoja atbilstīgas dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas?

iii)Vai programmās tika pienācīgi ņemta vērā izmaksu lietderība?

20

Revīzijas darbs tika veikts Komisijā (Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD) un septiņās dalībvalstīs (Īrijā, Spānijā, Francijā, Itālijā, Polijā⁹, Rumānijā un Apvienotajā Karalistē), kuru izdevumu kopējais apjoms bija 72 % no kopējiem izdevumiem un kurās ir sastopamas daudzas un dažādas slimības¹⁰. Tika noskaidrots arī galveno ieinteresēto personu grupu (lauksaimnieku, veterināro dienestu un laboratoriju) un Palātas organizētās ekspertu grupas viedoklis.

21

Revīzijā tika pārbaudītas Komisijas procedūras, kas izmantotas stratēģijas noteikšanai un dalībvalstu iesniegto gada un daudzgadu valsts programmu apstiprināšanai. Tas ietvēra attiecīgo atzinumu un paziņojumu, ko snieguši Komisijas dienesti (tostarp PVB), regulatīvās komitejas (PAFF, darba grupas) un aģentūras (EFSA), kā arī ekspertu veikto pārskatu, kurus bija ierosinājusi Komisija, pārbaudi.

22

Papildus iepriekš minētajām programmām ES finansē arī ārkārtas pasākumus dzīvnieku slimību nopietnu uzliesmojumu gadījumā. Šie pasākumi revīzijā netika pārbaudīti, jo to izdevumi veido aptuveni 10 % no izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmu izdevumiem.

23

Dalībvalstu līmenī veiktajā revīzijā tika pārbaudītas dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzraudzības valsts stratēģijas, dalībvalstu izmantotie programmu izstrādes kritēriji un programmu praktiskā īstenošana. Tika apmeklētas dalībvalstu kompetentās veterinārās iestādes un attiecīgās reģionālās iestādes. Revīzija ietvēra padziļinātu pārbaudi, lai noteiktu, vai finansētie pasākumi tika veikti saskaņā ar plānu un vai izmaksas bija samērīgas.

9Polijā revīzijas darbu veica kopā ar Polijas Augstāko revīzijas biroju.

10Kopumā dalībvalstīs tika pārbaudītas 24 programmas attiecībā uz šādām slimībām: govju tuberkuloze, govju bruceloze, aitu un kazu bruceloze, transmisīvās sūkļveida encefalopātijas, infekciozais katarālais drudzis, trakumsērga, klasiskais un Āfrikas cūku mēris, putnu gripa un zoonotiskā salmonella. Pamata informācija par šīm slimībām ir sniegta I pielikumā.

Revīzijas apsvērumi

24

Saskaņā ar OIE¹¹ slimību kontroles programmas vēlamais mērķis būtu jānosaka jau sākumā. Lai gan daudzu slimību kontroles programmu mērķis parasti ir slimības izskaušana, tas ne vienmēr ir sasniedzams. Būtu jānosaka konkrēti mērķi un rādītāji, kas nodrošina programmas panākumus. 3. attēlā ir parādīti slimību kontroles programmas izveides posmi.

3. attēls

Slimību kontroles programmas izveides posmi

Avots: OIE Dzīvnieku slimību kontroles pamatnostādnes, 2014. gads.

25

Ņemot vērā sarežģīto un neviendabīgo situāciju attiecībā uz dzīvnieku slimībām Eiropas Savienībā, ir svarīgi, lai Komisija izmantotu stabilu pamatu savu finansējuma prioritāšu noteikšanai, dalībvalstu centienu koordinēšanai, norādījumu sniegšanai un paraugprakses veicināšanai. Tam būtu jāietver pienācīga ziņošana par darbības rezultātiem.

Lai gan Komisijas izmantotā pieeja attiecībā uz dzīvnieku slimību izskaušanu, kontroli un uzraudzību bija kopumā pareiza …

26

Revīzijā tika konstatēts, ka Komisijas izmantotā pieeja zoonožu un citu dzīvnieku slimību izskaušanai, kontrolei un uzraudzībai bija kopumā pareiza un balstījās uz atbilstošiem tehniskiem ieteikumiem un riska analīzi, lai novērstu jaunus riskus/uzliesmojumus.

27

ES dzīvnieku veselības politika ir labi izstrādāta un ietver noteikumus attiecībā uz identifikāciju, izsekojamību, labturību, uzliesmojumiem un sanitārajām pārbaudēm. Tas ir būtiski arī tirdzniecības veicināšanai. Tomēr pašreizējais ES tiesiskais regulējums dzīvnieku veselības jomā ietver gandrīz 50 pamatdirektīvu un regulu un apmēram 400 sekundāro tiesību aktu, no kuriem daži pieņemti jau 1964. gadā. Šo sarežģīto tiesību aktu mozaīku ir plānots konsolidēt un aizstāt ar jauno Dzīvnieku veselības tiesību aktu¹², par kuru politiska vienošanās tika panākta 2015. gada jūnijā. No 2007. gada ES izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas bija iekļautas ES stratēģijā dzīvnieku veselības jomā, kuras termiņš beidzās 2013. gadā un kura vēl joprojām nav aizstāta, kamēr nebūs pieņemts jaunais Dzīvnieku veselības tiesību akts.

28

Kopumā Palāta uzskatīja, ka Komisijas pieeja, kuras pamatā ir prioritāro izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmu finansēšana dalībvalstu līmenī, ir pieņemama. Resursu novirzīšana dzīvnieku slimību programmām balstās uz finansējuma prioritāšu novērtēšanu, ko katru gadu veic Komisija (ņemot vērā tādus jautājumus kā ietekme uz sabiedrības veselību, ražošanas zudumi un tirdzniecība) un kas tiek apspriesta ar dalībvalstu ekspertiem. Komisijai ir arī pārdomāta sistēma dalībvalstu ierosināto programmu kvalitātes novērtēšanai, un tā ietver vispusīgu novērtēšanas kritēriju izmantošanu, aptverot tādus aspektus kā programmas mērķu un pārvaldības skaidrība, konkrētās slimības vēsturiskā attīstība, zinātniskais pamatojums un ierosināto pasākumu efektivitāte. Revidētajās programmās kritēriji resursu prioritāšu noteikšanai starp slimībām nebija pietiekami izstrādāti. Tomēr, kopš pieņemta pieeja daudzgadu darba programmām 2016.–2017. gadam un attiecīgie Komisijas norādījumi, šī prioritāšu noteikšana ir pakāpeniski uzlabojusies.

29

Valstu robežas dzīvnieku slimības neierobežo. Slimības var izplatīties, pārvietojoties lauksaimniecības un savvaļas dzīvniekiem, kā arī citu slimības pārnēsātāju ietekmē. Tāpēc epidemioloģiski pamatotos gadījumos laba koordinācija starp valstīm lielāko daļu programmu pastiprinātu. Tomēr dalībvalstīm nav izvirzīta juridiska prasība ne iesniegt koordinētas programmas, ne arī sadarboties to īstenošanā.

30

Palāta konstatēja, ka kopumā Komisija sniedz pienācīgus norādījumus dalībvalstīm un veicina koordināciju starp tām:

–Komisija un dalībvalstis regulāri sazinās Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgās komitejas¹³ un dalībvalstu galveno veterinārijas speciālistu sanāksmēs;

–darba grupās¹⁴ kopā darbojas dalībvalstu eksperti konkrētu slimību jomā, un tās sniedz ieteikumus, kā uzlabot veterinārās programmas;

–Komisija izmanto ārējus ekspertus, lai caurskatītu ierosinātās programmas, pamatojoties uz visaptverošiem novērtēšanas kritērijiem;

–Komisijas Pārtikas un veterinārais birojs veic revīzijas dalībvalstīs;

–Dzīvnieku slimību izziņošanas sistēma ļauj ātri paziņot par slimību uzliesmojumiem;

–ES references laboratorijas¹⁵ strādā pie metožu standartizācijas un uzlabošanas;

–Komisija nodrošina mācību kursus¹⁶ dalībvalstu ierēdņiem;

–sākot no 2014. gada, Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD sniedza norādījumus par jauna tiešsaistes pieteikuma izmantošanu, un standarta formāti, kas saskaņā ar regulām ir jāizmanto dalībvalstīm, nodrošina noteiktu saskaņotību un kvalitāti.

31

ES līdzfinansējuma sistēma nodrošina papildu stimulus dalībvalstīm izskaust dzīvnieku slimības, tostarp zoonozes, un šajā jomā ir gūti daži vērā ņemami panākumi. Tā ir arī pozitīvi ietekmējusi situāciju cilvēku veselības jomā, radot izmaksu ietaupījumu. Piemēram, 2012. gadā EFSA aplēsa¹⁷, ka cilvēku saslimšanas ar salmonelozi kopējais ekonomiskais slogs varētu sasniegt pat 3 miljardus EUR gadā. Kā parādīts 4. attēlā, pēdējos gados saslimšanas gadījumu skaits ir ievērojami samazinājies. EFSA secināja¹⁸, ka šis samazinājums ir galvenokārt saistīts ar to, ka dalībvalstīs tika veiksmīgi īstenotas salmonellas izraisīto slimību kontroles programmas attiecībā uz vistām (Gallus gallus), un tādējādi samazinājās salmonellas sastopamība olās.

4. attēls

Zoonotiskā salmonella – cilvēku saslimšanas gadījumu skaits ES un revīzijai izraudzītajās dalībvalstīs

Avots: Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.

32

Cits piemērs ir trakumsērga, kuras gadījumu skaits Eiropas Savienībā no 2005. līdz 2014. gadam ievērojami samazinājās – no 3 708 līdz 305 gadījumiem ES 28 dalībvalstīs.

33

Īpaši veiksmīgi bija Komisijas īstenotie pasākumi GSE izskaušanai ES. Kā parādīts 5. attēlā, GSE gadījumu skaits no vairāk nekā 2000 gadījumiem 2001. gadā samazinājās līdz 10 gadījumiem 2014. gadā. Galvenie pasākumi ietvēra īpaša riska materiāla¹⁹ izņemšanu no visām barības ķēdēm, aizliegumu liellopu, aitu un kazu barībā izmantot zīdītāju gaļu un kaulus, kā arī pārbaudes, kas katru gadu tika veiktas miljoniem liellopu. Biežā tiesību aktu atjaunināšana pēdējos gados un pētniecības finansējums ir veicinājis ierobežotākus un mērķtiecīgākus GSE testus. Komisija nodrošina labu koordināciju starptautiskā līmenī un jo īpaši ar OIE attiecībā uz dalībvalstu iedalīšanu kategorijās, ņemot vērā ģeogrāfiskā GSE riska līmeni. Arī govju tuberkulozes izskaušanas programmas izmanto ilgtermiņa pieeju, un vairākumā dalībvalstu ir vērojama tendence slimības izplatībai samazināties. Ar šīm abām slimībām ir saistīta aptuveni puse no ES programmu izdevumiem (skatīt 1. tabulu).

5. attēls

GSE gadījumu skaits Eiropas Savienībā

Avots: Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.

… un dalībvalstu programmas bija kopumā labi izstrādātas un īstenotas, …

34

Dalībvalstis atbild par savu izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmu izstrādi, kurās, pamatojoties uz atbilstīgiem rādītājiem, ir ņemtas vērā to īpašās prioritātes attiecībā uz dzīvnieku slimībām. Vairākumā gadījumu dalībvalstīm ir daudzu gadu pieredze cīņā ar dažādām dzīvnieku slimībām. Komisija var aicināt, bet ne piespiest dalībvalstis ierosināt programmas, kā arī mainīt savu stratēģiju. Turklāt tāda slimības uzliesmojuma gadījumā, kas rada pārrobežu infekcijas risku, dalībvalstīm ir jāveic īpaši pasākumi, kas paredzēti nozaru tiesību aktos, neatkarīgi no tā, vai ES šos pasākumus līdzfinansē vai ne.

35

Lai dalībvalstu programmas varētu pretendēt uz Kopienas finansējumu, tām jāatbilst obligātajiem kritērijiem²⁰, kurus noteikusi Komisija. Saskaņā ar šiem kritērijiem programmās cita starpā jāietver informācija par mērķiem, ilgumu, uzdevumiem, rādītājiem (piemēram, saslimstību un izplatību), testiem ar dzīvniekiem, vakcināciju un pārvaldību. Programmu sarežģītība ir cieši saistīta ar attiecīgās slimības epidemioloģiskajām īpašībām. Programmas var ietvert visdažādākos pasākumus, piemēram, visaptverošu uzraudzības režīmu, asins paraugu ņemšanu, īpašus reaktoru identifikācijas pasākumus²¹, autopsiju, laboratorijas analīzes, kompensāciju shēmas lauksaimniekiem, savvaļas dzīvnieku uzraudzību un datorizētas testēšanas un slimību kontroles sistēmas.

36

Palāta konstatēja, ka pārbaudītās dalībvalstu programmas ir kopumā labi izstrādātas un pielāgotas epidemioloģiskajai situācijai. Apstiprinātās programmas atbilda vajadzīgajiem kritērijiem, tajās parasti bija labi aprakstīti veicamie pasākumi un izmantotas Komisijas standarta veidnes, un tām kopumā bija pozitīvi rezultāti (skatīt 3. izcēlumu). Dalībvalstis ir ieviesušas pienācīgas sistēmas, lai lauksaimniecības dzīvniekiem konstatētu slimību uzliesmojumus un veicinātu to izskaušanu. ES Tirdzniecības kontroles un ekspertu sistēma (TRACES) attiecībā uz dzīvnieku identifikāciju un pārvietošanas kontroli ir labi izstrādāta un atvieglo slimību kontroli.

3. izcēlums

Labi rezultāti kādas dalībvalsts programmai

TSE programmas tiek īstenotas un ES tās līdzfinansē visās dalībvalstīs, un revīzijas periodā tās saņēma lielu daļu no ES finansējuma veterinārajām programmām (skatīt 1. tabulu).

Īrijā šī programma no 2009. līdz 2014. gadam kopumā saņēma 17 miljonus EUR. Lai gan ES līdzekļi tika samazināti no 4,7 miljoniem EUR 2010. gadā līdz 0,8 miljoniem EUR 2014. gadā, programma guva labus rezultātus, jo īpaši tāpēc, ka

οtika izmantotas aktīvās un pasīvās uzraudzības sistēmas, lai atklātu GSE gadījumus;

οja tika konstatēts slimības gadījums, veica epidemioloģisko izmeklēšanu un nokāva kohortas dzīvniekus un to pēcnācējus;

οtika aizliegts lauksaimniecības dzīvniekus barot ar dzīvnieku izcelsmes produktiem.

2014. gadā GSE gadījumu Īrijā nebija. To var salīdzināt ar 2012. un 2011. gadu, kad tika konstatēti trīs gadījumi, un 90. gadiem, kad gadījumu skaits bija vislielākais – vairāk nekā 400.

… programmu izmaksu lietderību ir grūti noteikt …

37

Saskaņā ar Padomes lēmumu²² par izdevumiem veterinārijas jomā Komisijai reizi četros gados ir jāziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par situāciju dzīvnieku veselības jomā un par veterināro programmu īstenošanas izmaksu lietderību.

38

OIE²³ pamatnostādnēs ir noteikts, ka, pieņemot lēmumu par piemērotākajām intervences iespējām, jāņem vērā izmaksu un ieguvumu apsvērumi, kā arī zoonozes potenciāls un noteikta slimību kontroles pasākumu kopuma panākumu iespējamība.

39

Kā norādīts 1. tabulā, veterināro programmu tiešās izmaksas ES budžetam ir aptuveni 200 miljoni EUR gadā. Papildus tam dalībvalstis izdod lielāku summu, lai segtu gan savu izmaksu daļu finansētajās programmās, gan arī citu tādu veterināro pasākumu izmaksas, ko tās noteikušas par vajadzīgiem. Turklāt lauksaimnieki un pārtikas nozare sedz izmaksas, kas saistītas ar izdevumiem veterinārijas jomā, ganāmpulka nomaiņu, ražošanas apjoma samazināšanos, dzīvnieku pārvietošanas ierobežojumiem un zaudēto tirgu. Programmu potenciālos ieguvumus var iedalīt divās galvenajās kategorijās²⁴:

–sabiedrības un dzīvnieku veselības uzlabošana – slimību izplatības/saslimstības ierobežošana, sabiedrības veselības aizsardzība (zoonozes gadījumā) un uzdevuma būt par galveno slimību novēršanas/pārvaldības rīku izpilde saistībā ar ES stratēģiju dzīvnieku veselības jomā;

–ekonomiski ieguvumi ES kopumā – nozares vērtības aizsardzība, tirgus stabilitātes veicināšana, drošas tirdzniecības garantēšana, tirdzniecības paplašināšana ārpus ES un ar cilvēku veselību saistīto izdevumu samazināšana.

40

Veicot ES budžeta izpildi, Komisijai ir jāievēro pareizas finanšu pārvaldības principi²⁵, un finansētajām darbībām ir jābūt ekonomiskām, lietderīgām un efektīvām. Tas nozīmē, ka programmu rezultātiem vajadzētu būt pamatoti saistītiem ar to izmaksām. Palāta atzīst, ka praksē ir ļoti grūti naudas izteiksmē novērtēt ieguvumus veselībai, kas izriet no dzīvnieku veselības politikas, jo īpaši attiecībā uz zoonozēm, kur galvenais ieguvums ir izvairīšanās no cilvēku inficēšanās un dažos gadījumos dzīvību glābšana.

Trūkst pieejamu modeļu, lai novērtētu izskaušanas programmu izmaksu lietderību

41

Revīzijā konstatēja, ka nav pieejamu modeļu un ekonomisko rādītāju, lai Komisija varētu veikt ierosināto programmu izmaksu lietderības analīzi, un to, ka Komisija šādu analīzi attiecīgi neveic. Jaunākajā ziņojumā (2014. gads) par situāciju dzīvnieku veselības jomā un veterināro programmu izmaksu lietderību, ko paredzēja pamatā esošais Padomes lēmums, Komisija sniedza informāciju par izmaksām un rezultātiem. Šajā ziņojumā Komisija atzina, ka bija nepieciešams labāk pierādīt veterināro izmaksu lietderību.

42

Praksē apstiprinātās programmas un tām sekojošie īstenošanas ziņojumi ietver sīku informāciju par izmaksām, kā arī ar pasākumiem un to rezultātiem saistītos rādītājus. Lai gan lielākā daļa izmaksu (paraugu ņemšana, laboratorijas analīzes, veterinārārstu algas, kompensāciju izmaksas u. c.) un kvalitatīvo ieguvumu (sabiedrības veselība, labākas eksporta iespējas u. c.) programmās bija norādīta, trūka pieejamu modeļu un informācijas, lai varētu novērtēt finansēto pasākumu izmaksu lietderību. Piemēram, ES reakcija uz GSE krīzi glāba dzīvības, veicināja pārtikas nekaitīgumu, uzlaboja pārbaužu kvalitāti un atjaunoja patērētāju uzticēšanos, bet programmas izmaksu lietderību nav iespējams novērtēt.

43

Palāta arī pētīja, vai bija pierādījumi par revīzijā pārbaudīto programmu izmaksu samērīgumu. Revidenti norādīja uz atsevišķiem gadījumiem, kurus jau iepriekš bija identificējusi Komisija, kad dažas izmaksas bija nesamērīgi augstas vai arī dalībvalstis tās nebija pietiekami kontrolējušas, kā aprakstīts 4. izcēlumā. Šajos gadījumos Komisija bija veikusi koriģējošus pasākumus.

4. izcēlums

Nepietiekami kontrolēti pasākumi vai augstas izmaksas

1.Polijā ikgadējās trakumsērgas izskaušanas programmās izmantotās vakcīnas tika iegādātas reģionālā līmenī. Atklāto trakumsērgas gadījumu skaits lapsu populācijā no 2002. līdz 2009. gadam ievērojami samazinājās – no 884 līdz 6. Tomēr 2010. un 2011. gadā atklāto gadījumu skaits atkal strauji pieauga līdz attiecīgi 117 un 103. Šie gadījumi koncentrējās Mazpolijas un Piekarpatu reģionos. Vienas Polijā iegādātas, savvaļas lapsām paredzētas trakumsērgas vakcīnas vidējā cena no 2011. līdz 2013. gadam bija ievērojami augstāka par vidējo cenu ES, lai gan arī Polijai piegādāto vakcīnu daudzums bija lielākais ES (vairāk nekā 10 miljoni devu gadā). Ņemot vērā apjomradītos ietaupījumus, tas nešķiet loģiski. Komisija piemēroja finanšu samazinājumus un pieprasīja, lai Polijas iestādes rīkojas un samazina pārmērīgās vakcīnu cenas, konkrēti, organizējot vienu valsts mēroga piedāvājumu konkursu.

2.Rumānijas valsts iestādes nepareizi kontrolēja tādu līgumu īstenošanu, kas attiecās uz savvaļas lapsām paredzētu trakumsērgas vakcīnu izplatīšanu no gaisa 2013. gadā, un tika izplatīts nepietiekams skaits vakcīnu. Turklāt valsts iestādes nebija paņēmušas pietiekami daudz paraugu, lai pārbaudītu vakcinēšanas kampaņas efektivitāti (procedūras tika uzlabotas 2014. gadā). Līdz ar to Komisija vakcinēšanas kampaņas izdevumus neatlīdzināja.

Dažos gadījumos kompensācijās izmaksātās summas vai noteiktie maksājumu samazinājumi nenodrošināja pietiekamu stimulu

44

Saskaņā ar tiesību aktiem lauksaimniekiem izmaksājamās kompensācijas par dzīvniekiem, kuri iznīcināti slimību izskaušanas programmu ietvaros, nedrīkst pārsniegt veselu dzīvnieku tirgus vērtību²⁶. Mērķis ir noteikt taisnīgu kompensācijas līmeni, novērst krāpšanu un veicināt lauksaimnieku līdzdalību programmā. Tomēr ES tiesību aktos nav skaidri noteikts, kā tirgus cenām būtu jānosaka izmaksājamā kompensācija – to nosaka dalībvalstis savos tiesību aktos. Piemēram, dalībvalstīm nav izvirzīta prasība, ka kompensācijas summas būtu jābalsta uz Kopienas skalām liemeņu klasifikācijai un ar tiem saistītajām cenām²⁷. Pārāk augsts kompensācijas līmenis var kavēt biodrošības pasākumu efektīvu īstenošanu.

45

Itālijā kompensācijas, kas izmaksātas par dzīvniekiem, kuri iznīcināti saskaņā ar veterinārajām programmām, dažkārt bija augstākas par veselu dzīvnieku tirgus cenām. Piemēram, 2012. gadā lauksaimnieki saņēma vidēji 87 EUR un līdz pat 111 EUR par katru aitu, kas bija likvidēta saskaņā ar izskaušanas programmām, bet vidējā tirgus cena par veselas nokautas aitas liemeni tajā laikā bija mazāk nekā 60 EUR²⁸. Gadījumos, kad kompensācija pārsniedza tirgus cenu, dzīvnieku slimību atklāšanu saimniecībā var uzskatīt par negaidītu iespēju atjaunot ganāmpulku. Turklāt lauksaimnieki, kas citādi būtu augstu vērtējuši no slimības brīvas saimniecības statusu, var izvairīties no efektīvu biodrošības pasākumu īstenošanas.

46

Apvienotajā Karalistē kompensācija, kas izmaksājama par liellopiem Anglijā, balstās uz vidējām tirgus cenām iepriekšējā mēnesī. Kompensācija par liellopiem Ziemeļīrijā un Velsā balstās uz individuāliem vērtējumiem, kas ir par iemeslu tam, ka kompensācijas līmenis parasti ir augstāks nekā Anglijā, un tas var atturēt lauksaimniekus no efektīvu biodrošības pasākumu īstenošanas.

47

Pēc tam, kad tika nelabvēlīgi novērtēti govju un aitu brucelozes izskaušanas programmu tehniskie rezultāti kādā Itālijas reģionā (Sicīlijā), Komisija no 2005. līdz 2012. gadam noteica maksājumu samazinājumus par vairāk nekā 7 miljoniem EUR. 2011. gadā visa brucelozes programma Sicīlijā tika paziņota par prasībām neatbilstošu, jo netika izpildīts vakcinācijas plāns. Tomēr, piemērojot valsts sistēmu par resursu sadalījumu starp reģioniem, Itālijas iestādes šo samazinājuma līmeni nepiemēroja Sicīlijas reģionālajām iestādēm, bet gan sadalīja starp visiem Itālijas reģioniem (no kuriem vairākums šo izskaušanas programmu bija īstenojuši pareizi). Tādējādi Sicīlijas iestādēm nebija pietiekama stimula uzlabot veterināros pasākumus.

… un vēl ir jomas, kurās iespējami uzlabojumi

48

Nākamajos punktos ir izklāstītas jomas, kurās, pēc Palātas domām, ir iespējami uzlabojumi Komisijas pieejā un dalībvalstu programmās.

Dzīvnieku slimību izziņošana un saistītās informācijas apmaiņa

49

Eiropas Dzīvnieku slimību izziņošanas sistēmas (ADNS) uzdevums ir sniegt standarta informāciju par slimību uzliesmojumiem. Tai nav paredzētas epidemioloģiskās pārvaldības iezīmes, un tās mērķis nav sniegt vēsturisku informāciju un analizēt datus. Tāpēc salīdzinājumā ar OIE Pasaules dzīvnieku veselības informācijas sistēmu (WAHIS), kas jāizmanto visām dalībvalstīm, ADNS pievienotā vērtība ir maza. Šīs abas sistēmas sniedz informāciju par jaunu uzliesmojumu skaitu un atrašanās vietu, bet starp tām nav mijiedarbības, kas nodrošinātu automātisku informācijas apmaiņu. Lai labāk pārvaldītu apdraudējumus dzīvnieku veselībai, dalībvalstis ir izveidojušas savas informācijas sistēmas, kas apstrādā epidemioloģiskus datus. Tomēr nav kopējas sistēmas, kas veicinātu informācijas apmaiņu un kontroles darbību labāku koordināciju starp dalībvalstīm.

50

Kopš 2012. gada Komisija un OIE īsteno kopīgu projektu, lai ADNS un WAHIS savienotu ar kopīgu saskarni – dzīvnieku slimību informācijas sistēmu (ADIS)²⁹.

Informācija par darbības rezultātiem un pārvaldību

51

Komisijas 2008. gada lēmumā³⁰ ir noteikti programmu īstenošanas rādītāji, par kuriem dalībvalstīm ir jāziņo. Turklāt Komisija izstrādāja izpildes rādītāju noteikšanas metodoloģiju, saskaņā ar kuru dalībvalstīm noteiktā laika posmā vismaz minimālā apmērā ir jāuzlabo rezultāti slimību izplatības/saslimstības ziņā. Komisija arī izstrādāja plašu – vairāk nekā 100 – rādītāju kopumu³¹, kas būtu jāizmanto dalībvalstīm. Tie ietver ar īstenošanu vai darbību saistītus rādītājus, tādus kā vakcinēto dzīvnieku un veikto testu skaits, kā arī ar rezultātiem saistītus rādītājus, piemēram, saslimstības vai izplatības līmeņa izmaiņas. Atzīstot, ka rādītāju kopums jau ir plašs, Palāta uzskata, ka ir iespējami turpmāki uzlabojumi, jo īpaši saistībā ar programmu tehnisko īstenošanu³². Nav ietverti ekonomiskie rādītāji, kas ļautu analizēt ierosināto programmu izmaksu lietderību (skatīt 41. un 42. punktu).

52

Komisija prasa, lai dalībvalstis, izstrādājot savu veterināro programmu projektus, izmantotu standarta veidni. Tā ietver informāciju par slimības attīstību pēdējos gados. Turklāt viens no kritērijiem, ko izmanto Komisija (skatīt 48. punktu), lai novērtētu programmu projektus, attiecas uz datiem par slimības attīstību pēdējos piecos gados un to kvalitāti. Palāta konstatēja, ka, lai gan vairākumā gadījumu šādi vēsturiski dati bija pieejami, par trim no 24 dalībvalstu programmām, uz kurām attiecās revīzija, Komisijas neatkarīgie vērtētāji norādīja, ka jaunākie programmu projekti neietvēra pietiekamu vēsturisko informāciju³³. Šajos gadījumos Komisija bija prasījusi attiecīgu informāciju un iesaistītās dalībvalstis to bija sniegušas. Revīzijas laikā Komisija izstrādāja informācijas sistēmu, lai varētu ātri atgūt un analizēt vēsturisko informāciju no iepriekšējām dalībvalstu programmām, un ieviesa standartizētu elektronisko ziņošanas sistēmu, lai dalībvalstis varētu sūtīt galvenos dokumentus³⁴, kas attiecas uz to veterinārajām programmām³⁵. Šīm sistēmām būtu jāatvieglo programmu turpmākā analīze.

Veterinārās kontroles atspoguļošana programmās

53

Kopumā lielākajā daļā programmu veicamie pasākumi un sasniedzamie rezultāti bija pamatoti. Tomēr Palāta uzskata, ka būtu lietderīgi, ja veterinārie pasākumi dažās programmās būtu labāk aprakstīti, kā arī pasākumi, kas veikti saskaņā ar PVB un darba grupas ieteikumiem. Par divām no 24 dalībvalstu programmām, uz kurām attiecās revīzija, Komisijas neatkarīgie vērtētāji izteica līdzīgas piezīmes³⁶.

Programmas, kurās ir lēns progress

54

Dažu slimību izskaušanas programmas atsevišķās dalībvalstīs ilgst desmitiem gadu (skatīt 9. punktu). Lai arī govju tuberkulozes izplatība Apvienotajā Karalistē un Īrijā samazinās, tomēr salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm tā joprojām ir augsta (skatīt 6. attēlu)³⁷. Apvienotajā Karalistē tuberkulozes pārbaužu biežums zemas saslimstības apgabalos kopš 2013. gada palielinājās no reizes četros gados līdz reizei gadā, tāpēc slimības gadījumu atklāšanas rādītājs paaugstinājās. Tomēr tuberkulozes izskaušanas programmai Apvienotajā Karalistē joprojām ir nozīmīgi trūkumi, jo dažos rajonos slimības izplatība ir ļoti liela.

6. attēls

Govju tuberkuloze Īrijā un Apvienotajā Karalistē

Avots: Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.

55

Itālijā aitu un kazu brucelozi ir grūti izskaust, jo lauksaimnieki dažos reģionos sadarbojas nepilnīgi. Sava nozīme var būt arī dāsnajai kompensāciju shēmai (skatīt 45. punktu). Tomēr slimības izplatība valsts līmenī samazinās un 2014. gadā ir sasniegusi 1,2 %, salīdzinot ar 3,7 % 2008. gadā. Sicīlijā tā šajā pašā periodā samazinājās no 11,9 % līdz 3,4 %.

56

Palāta ņem vērā, ka Komisija savā 2014. gada ziņojumā³⁸ Parlamentam un Padomei par ES līdzfinansēto veterinārijas programmu rezultātiem arī konstatēja, ka rezultāti, kas sasniegti Apvienotās Karalistes govju tuberkulozes programmā un Itālijas brucelozes programmās, bija iemesls bažām. Palāta arī atzīst, ka Komisija mudina dalībvalstis šādos gadījumos rīkoties, pārbaudot, kā tiek ievēroti darba grupas un PVB ieteikumi.

Pieeja savvaļas dzīvnieku ārstēšanai

57

Tiešie vai netiešie kontakti starp savvaļas dzīvniekiem un mājdzīvniekiem var izraisīt slimību izplatīšanos vai sarežģīt dzīvnieku slimību programmu efektīvu īstenošanu. Piemēram, savvaļas lapsas var izplatīt trakumsērgu, un āpši, mežacūkas un brieži var izplatīt govju tuberkulozi. Ir vairākas OIE publikācijas³⁹ par savvaļas dzīvnieku slimību uzraudzību, kā arī ar to saistīts starptautisks nolīgums par slimību izziņošanu. Lai gan savvaļas dzīvniekiem paredzētu trakumsērgas vakcīnu iegāde ir iekļauta dalībvalstu programmās, Eiropas Savienībai nav īpašas pieejas savvaļas dzīvnieku tuberkulozes apkarošanai.

58

ES līmenī nav tiesību aktu noteikumu par tuberkulozes izskaušanu dzīvnieku sugām, kas nav liellopi (piemēram, savvaļas kazām un citiem savvaļas dzīvniekiem). Konkrēti, Apvienotajā Karalistē saskaņā ar valsts tiesību aktiem tiek aizsargāti āpši, un tas var sarežģīt govju tuberkulozes izskaušanas programmas efektīvu īstenošanu.

Noteiktu vakcīnu pieejamība

59

Saskaņā ar OIE⁴⁰ piemērotu veterināro vakcīnu un antigēnu viegla pieejamība ir būtiska dzīvnieku veselības programmām⁴¹. Ir vairākas ES iniciatīvas un pētniecības projekti, kuru mērķis ir atklāt jaunus vīrusus un veicināt vakcīnu pieejamību⁴². Atkarībā no slimības Eiropas Savienībā var būt pieejamas tikai dažas piemērotas vakcīnas vai to var nebūt vispār. Taču vakcinācija ir viens no svarīgākajiem instrumentiem, kas pieejams, lai īstenotu efektīvu pieeju “Profilakse ir labāka nekā ārstēšana”. Iemesli, kāpēc vakcīnas ne vienmēr ir pieejamas, ir sarežģīti. Jaunākie pētījumi⁴³ rāda, ka līdzās tehniskām grūtībām vakcīnu izstrādē farmācijas nozarei nav pietiekamas finansiālas intereses, lai censtos iegūt atļauju izmantot atsevišķas vakcīnas Eiropas Savienībā. 5. izcēlumā ir aprakstītas dažas praktiskas grūtības, ko rada piemērotu vakcīnu trūkums.

60

Eiropas līmenī nav juridiskā regulējuma kopīgam vakcīnu iepirkumam, ne arī vispārējas vakcīnu krājumu bankas. Vakcīnu iegādes process pēc dalībvalstu uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus var ilgt vairākus mēnešus, un pa to laiku vīruss var turpināt izplatīties dzīvnieku populācijā. Palāta ņēma vērā, ka saskaņā ar jauno Dzīvnieku veselības tiesību aktu, ko pašlaik apspriež likumdevēji, Komisijai būs plašākas iespējas izveidot vakcīnu bankas.

5. izcēlums

Grūtības, ko rada piemērotu vakcīnu trūkums

Infekciozā katarālā drudža (kukaiņu pārnēsāta atgremotāju slimība, ko izraisa vīruss) vīrusam ir vairāk nekā 20 paveidu jeb serotipu.

Itālijā ir identificēti seši vīrusa paveidi. Polivalentās vakcīnas (efektīvas pret vairākiem vīrusa celmiem) Eiropas Savienībā pašlaik nav atzītas. Tāpēc šādos gadījumos ir grūti paredzēt vakcīnu izmantošanu.

Francijā infekciozā katarālā drudža krīzes laikā 2008. gadā vakcīnu krājumi bija ierobežoti. Tāpēc Francijas iestādēm bija steidzami jāiegādājas papildu krājumi. Tas bija gan dārgi, gan arī laikietilpīgi, un valsts iestādes uzskatīja, ka, ja vakcīnas būtu bijušas pieejamas ātrāk, visi 520 infekciozā katarālā drudža gadījumi, kas tika atklāti Ilā un Vilēnā, varēja būt novērsti.

Pirmā S4 serotipa infekciozā katarālā drudža uzliesmojuma laikā Spānijā (Estremaduras apgabalā) nebija pieejams pietiekams skaits vakcīnu pret šo serotipu. Tādēļ vakcinācijas kampaņa tika atlikta līdz nākamajam gadam, lai slimību apturētu nākamajā iespējamajā vīrusu izplatīšanās periodā.

11OIE, “Guidelines for Animal Disease Control” [Dzīvnieku slimību kontroles pamatnostādnes], 2014. gads.

12“Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par dzīvnieku veselību”, COM(2013) 260 final, 6.5.2013. Priekšlikums attiecas uz sauszemes dzīvniekiem un ūdensdzīvniekiem un ietver prasības attiecībā uz slimību profilaksi, informētību par slimībām, biodrošību, dzīvnieku izsekojamību, uzraudzību un slimību kontroli un izskaušanu, kā arī ārkārtas pasākumiem. Tas paredz pārskatīt pašreizējos zirgu un tādu citu sugu identifikācijas noteikumus, attiecībā uz kurām konkrētu prasību patlaban nav. Tajā ir arī plānota Eiropas Savienībā saskaņota vakcinācijas politika ar ES līmeņa regulējumu attiecībā uz antigēnu, vakcīnu un diagnostikas līdzekļu bankām. 2015. gada 1. jūnijā Eiropas Parlaments un Padome panāca politisku vienošanos par šo priekšlikumu.

13Katru mēnesi tiek organizēta vismaz viena Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgās komitejas (PAFF) sanāksme, kurā dalībvalstis un Komisija apspriež veterinārijas jautājumus, tostarp veterināro programmu rezultātus.

14Reizi gadā notiek dzīvnieku slimību izskaušanas jautājumu darba grupas plenārsēde, kurā aicinātas piedalīties visas dalībvalstis, un regulāri tiek organizētas arī citas īpašas darba grupas konkrētu slimību jautājumos, un tās tiekas vairākas reizes gadā (piemēram, salmonellas apakšgrupa).

15Ikvienas ES references laboratorijas pamatuzdevums ir standartizēt metodes ES līmenī, ar dalībvalstīm saskaņot diagnostikas metodes un organizēt salīdzinošos pētījumus un valstu references laboratoriju ikgadējos seminārus, kuros dalībvalstu eksperti var veidot sadarbības tīklus, papildināt zināšanas un apmainīties ar informāciju un paraugpraksi.

16Labāka apmācība, lai nodrošinātu pārtikas nekaitīgumu (BTSF).

17Avots: EFSA faktu lapa par salmonellu.

18EFSA un ECDC ES kopsavilkuma ziņojums par zoonozēm, zoonožu ierosinātājiem un pārtikas izraisītiem slimību uzliesmojumiem, 2012. gads. 3 miljardi EUR ir maksimālā aplēstā summa.

19Tie ir dzīvnieku audi, piemēram, smadzenes un muguras smadzenes, kas visvairāk pakļauti riskam, ka tajos var atrasties infekcijas izraisītājs. Vairāk informācijas par GSE skatīt I pielikumā.

20Komisijas Lēmums 2008/341/EK.

21Reaktors ir inficēts dzīvnieks, kam slimības testā ir pozitīva reakcija.

22Padomes Lēmums 2009/470/EK, 41. pants.

23OIE, “Guidelines for Animal Disease Control” [Dzīvnieku slimību kontroles pamatnostādnes], 2014. gada maijs.

24Secinājumi Komisijas 2014. gada ziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei par ES līdzfinansēto programmu rezultātiem.

25Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 26.10.2012., 1. lpp.), 30. pants.

26Regula (ES) Nr. 652/2014, 11. pants.

27Komisijas 2008. gada 10. decembra Regula (EK) Nr. 1249/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par Kopienas skalu ieviešanu liellopu, cūku un aitu liemeņu klasifikācijai un cenu paziņošanas kārtību (OV L 337, 16.12.2008., 3. lpp.).

28Eiropas Komisija (Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD, Statistika par lauksaimniecības tirgiem, 2014. gads: http://ec.europa.eu/agriculture/markets-and-prices/market-statistics/index_en.htm).

29Ziņojums par ADNS analīzi (1.4. versija) saistībā ar Eiropas Savienības dzīvnieku slimību informācijas sistēmas (ADIS) informātikas prototipa izstrādi, kas saskaņots ar OIE WAHIS/WAHID saskarni: “Padziļinātai analīzei trūkst tādu atsauces datu kā saimniecību un dzīvnieku skaits reģionā. Sīkākai telpas un laika analīzei būtu vajadzīgi papildu dati, tādi kā visu epidemioloģisko vienību atrašanās vieta. Lai tas kļūtu par svarīgāku slimību kontroles vai lēmumu pieņemšanas instrumentu, būtu vajadzīga papildu informācija par slimību kontroles pasākumiem (..). Sugu vērtību saraksts ADNS ietver galvenās lauksaimniecības dzīvnieku sugas un tikai vispārēju apzīmējumu “savvaļas sugas”. Prasību sniegt datus par diagnostikas metodi šķiet pamatoti attiecināt uz visām slimībām (..).”

30Komisijas Lēmums 2008/940/EK, ko aizstāj Komisijas 2014. gada 12. maija Īstenošanas lēmums 2014/288/ES, ar ko nosaka ziņojumu standartprasības attiecībā uz Savienības līdzfinansētām atsevišķu dzīvnieku slimību un zoonožu izskaušanas, kontroles un uzraudzības valsts programmām un ar ko atceļ Lēmumu 2008/940/EK (OV L 147, 17.5.2014., 88. lpp.).

31Komisijas dokuments WD SANCO/12915/2012.

32Piemēram, laika intervāli starp testiem, to uzliesmojumu procentuālā daļa, kuriem identificēts infekcijas avots, attiecībā uz brucelozi – to ganāmpulku izsekošana, kuriem nav veikts ganāmpulka tests, vakcinēto dzīvnieku īpatsvars saimniecībās un to saimniecību procentuālā daļa, kurās vakcinēti dzīvnieki, ar veterināro dienestu apmācību, izmaksām un spējām saistītie rādītāji, attiecībā uz aitu un kazu brucelozi – brucellas celma genotipa pārbaudes rezultāti.

33Tas attiecas uz ierosināto Apvienotās Karalistes govju tuberkulozes programmu 2015. gadam, ierosināto Spānijas infekciozā katarālā drudža programmu 2015. gadam un ierosināto Itālijas infekciozā katarālā drudža programmu 2014. gadam.

34Jo īpaši programmu projektus, starpposma ziņojumus, galīgos ziņojumus un maksājumu pieprasījumus.

35Komisijas Īstenošanas lēmums 2014/288/ES.

36Itālijas infekciozā katarālā drudža programma 2014. gadam un Īrijas govju tuberkulozes programma 2014. gadam.

37Govju tuberkulozes izplatība ganāmpulkā Apvienotajā Karalistē, Īrijā, Spānijā un Itālijā 2014. gadā bija attiecīgi 9,04 %, 3,8 %, 1,72 % un 0,81 %. Francija un Polija ir no slimības oficiāli brīvas, un tās izplatība Rumānijā ir nenozīmīga.

38Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par ES līdzfinansēto programmu rezultātiem dzīvnieku slimību un zoonozes izskaušanas, kontroles un uzraudzības jomā laikposmā no 2005. līdz 2011. gadam, COM(2014) 115 final, 5.3.2014., 3.3. sadaļa.

39OIE, “Training manual on wildlife diseases and surveillance” [Mācību rokasgrāmata par savvaļas dzīvnieku slimībām un uzraudzību], 2010. gads.

40OIE, “Manual of diagnostic tests and vaccines for terrestrial animals” [Sauszemes dzīvnieku slimību diagnostikas testu un vakcīnu rokasgrāmata], 2014. gads.

41OIE, “Guidelines for Animal Disease Control” [Dzīvnieku slimību kontroles pamatnostādnes], 2014. gada maijs.

42Piemēram, ES pētniecības fondi ir atbalstījuši projektus vakcīnu izstrādei pret tuberkulozi (NEWTBVAC), brucelozi (BRU-VAC) un klasisko cūku mēri (CSFV-GODIVA).

43K. Videnova, D.K.J. Mackay, “Availability of vaccines against major animal diseases in the European Union” [Vakcīnu pret galvenajām dzīvnieku slimībām pieejamība Eiropas Savienībā].

Secinājumi un ieteikumi

61

Dzīvnieku slimības rada būtiskas ekonomiskās izmaksas un apdraud gan dzīvnieku, gan arī cilvēku veselību. Slimības var izplatīties pāri robežām, un iepriekšējie slimību uzliesmojumi ir izmaksājuši miljardiem euro. Tāpēc ES mērķis ir aizsargāt dzīvnieku veselību un finansēt dalībvalstu programmas, lai izskaustu, kontrolētu un uzraudzītu noteiktas dzīvnieku slimības. Šīs programmas ietver tādus pasākumus kā paraugu ņemšana, laboratorijas analīzes, kompensācijas maksājumi par iznīcinātajiem dzīvniekiem un vakcinācijas kampaņas. ES izdevumi pēdējos gados samazinās, un neviena tik liela krīze kā mutes un nagu sērgas uzliesmojums 2001. gadā pēdējā laikā nav bijusi. Tomēr Eiropas Savienībai ir jābūt gatavai pārvarēt turpmākās krīzes, un, lai iegūtu no slimības brīvas teritorijas statusu, izskaušanas programmām var būt vajadzīgi daudzi gadi.

62

Revīzijā tika pārbaudīts, vai dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas pienācīgi aptur dzīvnieku slimību izplatīšanos. Tas ietvēra pārbaudi, vai Komisijas izmantotā pieeja bija piemērota, vai dalībvalstis izstrādāja un īstenoja atbilstīgas programmas un vai tika pienācīgi ņemta vērā programmu izmaksu lietderība.

63

Kopumā Palāta secināja, ka pārbaudītās dzīvnieku slimību programmas pienācīgi apturēja dzīvnieku slimību izplatīšanos. Tomēr slimības uzliesmojumi var atkal atsākties, tāpēc Komisijai un dalībvalstīm ir jāsaglabā modrība.

64

Komisijas stratēģija attiecībā uz dzīvnieku slimību programmām bija kopumā pareiza – Komisijas veiktie pasākumi balstījās uz labiem tehniskiem ieteikumiem, bija labi izstrādāta dzīvnieku veselības politika un izveidota sistēma budžeta resursu prioritāšu noteikšanai prioritārajās programmās. Īpaši veiksmīga bija GSE izskaušanai izmantotā pieeja. Citi labi piemēri ir zoonotiskās salmonellas un trakumsērgas gadījumu skaita samazināšanās. Pamatā esošie tiesību akti joprojām ir sarežģīti, un finansējuma prioritāšu noteikšana starp slimībām pakāpeniski ir uzlabojusies (26.–33. punkts).

65

Palāta konstatēja, ka dalībvalstu programmas bija kopumā labi izstrādātas un īstenotas. Programmas atbilda vajadzīgajiem kritērijiem, un dalībvalstīm bija pienācīgas sistēmas, lai konstatētu dzīvnieku slimību uzliesmojumus un veicinātu to izskaušanu (34.–36. punkts).

66

Palāta konstatēja, ka, lai gan Komisijai ir jāsniedz ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par veterināro programmu izmaksu lietderību, šim nolūkam trūkst piemērotu modeļu. Apstiprinātās programmas un tām sekojošie īstenošanas ziņojumi sniedz informāciju par izmaksām un rezultātiem, bet programmu izmaksu lietderību ir grūti noteikt (37.–42. punkts).

67

Attiecībā uz izmaksām revidenti norādīja uz gadījumiem, kurus jau iepriekš bija identificējusi Komisija, kad izmaksas nebija pietiekami kontrolētas vai bija nesamērīgi augstas. Dažos gadījumos Itālijā lauksaimniekiem kompensācijās izmaksātās summas vai Komisijas noteiktais maksājuma samazinājums nenodrošināja pietiekamu stimulu, lai veicinātu efektīvus biodrošības pasākumus un korektīvo pasākumu īstenošanu (43.–47. punkts).

68

Palāta konstatēja dažas konkrētas jomas, kurās iespējami uzlabojumi. Epidemioloģiskās informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm varētu labāk atbalstīt ar informācijas sistēmām (49. un 50. punkts).

69

Komisija sīki izstrādāja programmu īstenošanas obligāto rādītāju kopumu, kas jāizmanto dalībvalstīm. Palāta konstatēja, ka dažu dalībvalstu programmās būtu labāk jāapraksta informācija, kas attiecas uz veterinārajiem pasākumiem, kā arī pasākumi, kas veikti saskaņā ar PVB un darba grupas iepriekšējiem ieteikumiem. Revīzijas laikā ne vienmēr bija pietiekama un viegli pieejama vēsturiskā informācija par slimību attīstību. Taču tika veidota datubāze, kurā varēs reģistrēt programmu tehniskos rādītājus, un Komisija bija ieviesusi jaunu elektronisko ziņošanas sistēmu (51.–53. punkts).

70

Palāta konstatēja dažas programmas, kurās bija lēns progress, jo īpaši govju tuberkulozes izskaušanas programmas Apvienotajā Karalistē un Īrijā un aitu un kazu brucelozes programmas Itālijas dienvidos (54.–56. punkts).

71

Savvaļas dzīvnieki var pārnest slimību uz mājdzīvniekiem (un pat cilvēkiem), tāpēc, izstrādājot pieeju dzīvnieku veselībai un dzīvnieku slimību programmu finansēšanai, tie ir jāņem vērā. Palāta konstatēja, ka Eiropas Savienības pieeja savvaļas dzīvnieku slimībām ir jāpaplašina, it īpaši attiecībā uz tuberkulozi (57. un 58. punkts).

72

Vakcīnas ir viens no galvenajiem instrumentiem noteiktās izskaušanas programmās. Palāta konstatēja, ka atkarībā no slimības var būt maz piemērotu vakcīnu vai to var nebūt vispār. Palāta īpaši atklāja, ka vakcīnu trūkums infekciozā katarālā drudža ārstēšanai nelabvēlīgi ietekmēja programmas Itālijā, Francijā un Spānijā. Turklāt revīzijas laikā nebija juridiskā regulējuma ne vakcīnu kopīgam iepirkumam, ne arī vispārējai vakcīnu krājumu bankai Eiropas līmenī (59. un 60. punkts).

Ieteikumi

Lai turpinātu uzlabot dzīvnieku slimību izskaušanu, kontroli un uzraudzību, Komisijai:

a)jāveicina epidemioloģiskās informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm;

b)jāpārbauda, vai nav jāatjaunina pašreizējais rādītāju kopums, lai sniegtu labāku informāciju par veterinārās kontroles darbībām un programmu izmaksu lietderību;

c)vajadzības gadījumos veterinārajās programmās regulāri jāiekļauj savvaļas dzīvnieki;

d)jāatbalsta vakcīnu pieejamība dalībvalstīs, lai epidemioloģiski pamatotos gadījumos tās varētu izmantot.

Šo ziņojumu 2016. gada 3. februāra sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas I apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Augustyn KUBIK.

Revīzijas palātas vārdā

priekšsēdētājs
Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA

Pielikumi

I pielikums

Informācija par dzīvnieku slimībām

Kas tā ir par slimību?
Kā tā izplatās?
Kāds ir apdraudējums sabiedrības veselībai?
Kādas ir klīniskās pazīmes?
Kā to diagnosticē?
Kā to var novērst vai kontrolēt?

Putnu gripa
Putnu gripa (PG), ko izraisa A tipa gripas vīruss, var skart vairākas pārtikai audzētu putnu (vistu, tītaru, paipalu, pērļu vistu u. c.), kā arī lolojumputnu un savvaļas putnu sugas, un dažiem celmiem ir augsti mirstības rādītāji. Vīruss ir izolēts arī no tādām zīdītāju sugām kā cilvēki, žurkas un peles, zebiekstes un baltie seski, cūkas, kaķi, tīģeri un suņi.
PG vīrusu izplatīšanos var veicināt vairāki faktori, tostarp globalizācija un starptautiskā tirdzniecība (legālā un nelegālā), tirdzniecības prakse (dzīvo putnu tirgi), lauksaimniecības prakse un vīrusu klātbūtne savvaļas putnos. PG vīrusus var izplatīt tieša kontakta ceļā ar inficētu putnu sekrētiem, īpaši fekālijām, vai ar piesārņotu barību, ūdeni, aprīkojumu un apģērbu.
Kaut arī PG galvenokārt ir putnu slimība, to var pārnest no putniem uz cilvēkiem. PG vīrusi ir specifiski konkrētai sugai, bet retos gadījumos sugu barjera var tikt pārkāpta, inficējot cilvēkus. Vīruss tiek pārnests uz cilvēku, ja ir bijis ciešs kontakts ar inficētu putnu vai ir ļoti piesārņota vide.
Ja slimība noris vieglā formā, tā var izpausties tikai kā saboztas spalvas, samazināta dējība vai nelielas izmaiņas elpošanas sistēmā. Ja slimība noris smagā formā, vīruss skar ne tikai elpceļus, kā tas notiek vieglas formas gadījumā, bet arī nonāk vairākos orgānos un audos, kā rezultātā var sākties plaša iekšējā asiņošana.
Aizdomas par PG var rasties, pamatojoties uz klīniskajām pazīmēm un notikumiem, kas izraisa slimību. Lai apstiprinātu diagnozi, ir vajadzīgi laboratorijas testi.
Saskaņā ar OIE standartiem attiecībā uz PG uzraudzību visā pasaulē ir ieviesti uzraudzības pasākumi, lai atklātu infekcijas klātbūtni mājputnos.

Āfrikas cūku mēris
Āfrikas cūku mēris (ĀCM) ir ļoti infekcioza hemorāģiskā slimība, ar ko slimo cūkas, kārpainās mežacūkas, Eiropas mežacūkas un Amerikas mežacūkas. Visas vecuma grupas ir vienlīdz uzņēmīgas. Paaugstinātas vīrusa virulences gadījumā ĀCM raksturo augsta temperatūra, apetītes zudums, ādas un iekšējo orgānu asiņošana un nāve pēc vidēji 2–10 dienām. Mirstības rādītājs var sasniegt 100 %.
Kārpainā mežacūka var būt dabīgs vīrusa perēklis bez slimības pazīmēm. To tālāk izplata ērču suga Ornithodoros moubata. Ērce, sūcot asinis, uzņem vīrusu un tad, barojoties no uzņēmīgiem dzīvniekiem, nodod to tālāk. Šo vīrusu uzņēmīgu dzīvnieku vidū var izplatīt arī dzēlējmušas un ērces, piesārņotas telpas, transportlīdzekļi, aprīkojums vai apģērbs.
ĀCM neapdraud cilvēku veselību.
Arī bojājumu nopietnība un izplatība ir atkarīga no vīrusa virulences. Smagus slimības gadījumus raksturo augsta temperatūra un nāve pēc vidēji 2–10 dienām. Mirstības rādītājs var sasniegt 100 %. Citas klīniskās pazīmes var ietvert apetītes zudumu, depresiju, ausu, vēdera un kāju ādas apsārtumu, apgrūtinātu elpošanu, vemšanu, deguna vai taisnās zarnas asiņošanu un dažkārt diareju. Aborts var būt pirmā pazīme, kas liecina par slimības uzliesmojumu.
Aizdomas par ĀCM var rasties, pamatojoties uz klīniskajām pazīmēm, un tās jāapstiprina, veicot noteiktus laboratorijas testus, jo īpaši, lai atšķirtu šo slimību no klasiskā cūku mēra (KCM).
Nav publikāciju par ĀCM ārstēšanu, un pret to nav vakcīnu. Visas veiksmīgās izskaušanas programmas ietvēra ātru diagnozes noteikšanu, visu dzīvnieku nokaušanu un iznīcināšanu inficētajās telpās, rūpīgu tīrīšanu un dezinfekciju, dezinsekciju, pārvietošanas kontroli un uzraudzību.

Bruceloze
Bruceloze ir lauksaimniecības dzīvnieku infekcijas slimība ar būtisku ekonomisko ietekmi. Slimību izraisa dažādas brucella dzimtas baktērijas, kas parasti inficē konkrētas dzīvnieku sugas. Tomēr lielākā daļa brucella sugu var inficēt arī citas dzīvnieku sugas. Slimība skar liellopus, cūkas, aitas un kazas, kamieļus, zirgu dzimtas dzīvniekus un suņus. Baktērijas var inficēt arī citus atgremotājus, dažus jūras zīdītājus un cilvēkus.
Bruceloze izplatās, kad dzīvniekam notiek aborts vai dzemdības. Daudz baktēriju ir inficēta dzīvnieka augļūdeņos. Vidē ārpus dzīvnieka baktērijas var izdzīvot vairākus mēnešus, jo īpaši mitros un vēsos apstākļos. Ar tām joprojām var inficēties dzīvnieki, tās uzņemot kopā ar barību. Baktērijas kolonizē arī tesmeni un piesārņo pienu. Bruceloze ir nopietna savvaļas dzīvnieku slimība, kas skar savvaļas cūkas, bizonus, aļņus un Eiropas zaķus. Slimības perēklis savvaļā sarežģī tās izskaušanu.
Bruceloze ir cilvēkiem ļoti infekcioza zoonoze, kas izraisa slimību, ko bieži dēvē par Maltas drudzi. Slimības simptomi cilvēkiem ir – intermitējošs jeb neregulārs drudzis, galvassāpes, nespēks, pastiprināta svīšana, drebuļi, svara zudums un vispārējas sāpes ķermenī. Var tikt inficēti arī orgāni, tostarp aknas un liesa. Biežāk inficējas veterinārārsti, lauksaimnieki un lopkautuvju darbinieki, nonākot kontaktā ar inficētiem dzīvniekiem un abortētiem embrijiem vai placentām. Cilvēki var arī saslimt, uzturā lietojot nepasterizētu pienu, kas iegūts no inficēta dzīvnieka.
Parasti slimība noris vieglā formā, inficētajam dzīvniekam ir maz slimības pazīmju, līdz notiek aborts. Tēviņiem var būt vērojams sēklinieku pietūkums, un dažos gadījumos baktērijas lokalizējas locītavās, izraisot artrītu. Bruceloze ir nopietna slimība, jo tā nelabvēlīgi ietekmē reproduktīvo funkciju, kas izpaužas kā aborti, neauglība, placentas aizture un dzemdības, kurās piedzimst nedzīvs vai vājš pēcnācējs. Tas rada milzīgus ekonomiskos zaudējumus lauksaimniekiem, kuri audzē piena lopus, aitas, kazas un cūkas.
Aizdomas par slimību var rasties, pamatojoties uz klīniskajām pazīmēm, piemēram, abortiem, bet tās jāapstiprina, veicot seroloģiskos testus un pēc tam – noteiktus laboratorijas testus, lai izolētu un identificētu baktērijas.
Skrīningam var izmantot tādas uzraudzības metodes kā seroloģiskie testi, kā arī piena testus, piemēram, piena gredzena raudzes testu, un tam ir būtiska nozīme slimības izskaušanas kampaņās. Tiek praktizēti arī individuālie testi ar dzīvniekiem gan tirdzniecības, gan arī slimību kontroles nolūkiem.

Infekciozais katarālais drudzis
Infekciozais katarālais drudzis (IKD) ir neinfekcioza, vīrusa izraisīta slimība, kas skar mājas un savvaļas atgremotājus (galvenokārt aitas un arī liellopus, kazas, bifeļus, antilopes, briežus, aļņus un kamieļus) un ko pārnēsā kukaiņi, jo īpaši Culicoides ģints dzēlējknišļi. IKD ierosinātājs ir Reoviridae dzimtas vīruss. Ir identificēti 24 dažādi serotipi, un katra celma spēja izraisīt slimību ievērojami atšķiras. Aitām, kas pret IKD ir īpaši uzņēmīgas, mirstības rādītājs var sasniegt 100 %.
Kukaiņi ir galvenie IKD vīrusa pārnēsātāji, kas to pārnes uz dzīvniekiem. Sūcot asinis no inficētiem dzīvniekiem, kukaiņi inficējas ar IKD vīrusu. Ja nebūtu šo kukaiņu, slimība nevarētu tikt pārnesta no viena dzīvnieka uz citu.
Saistībā ar IKD nekāda apdraudējuma sabiedrības veselībai nav.
Inficētajām aitām var būt vērojamas dažādas klīniskās pazīmes, tostarp drudzis, mutes un deguna audu asiņošana un čūlas, pastiprināta diareja, vemšana, plaušu karsonis, zilgana mēle cianozes rezultātā (retos gadījumos), grūsnām aitām var notikt aborts.
Aizdomas par IKD var rasties, pamatojoties uz tipiskajām klīniskajām pazīmēm un attiecīgo kukaiņu – slimības pārnēsātāju – izplatības, jo īpaši teritorijās, kur slimība ir endēmiska. Lai apstiprinātu diagnozi, ir vajadzīgi laboratorijas testi.
Endēmiskajās teritorijās tiek aktīvi īstenotas uzraudzības programmas, pārbaudot atsevišķus dzīvniekus novērotajos ganāmpulkos, lai kontrolētu vīrusa izplatību. Kā efektīvākais un praktiskākais līdzeklis tiek izmantota vakcinācija, lai līdz minimumam samazinātu ar slimību saistītos zaudējumus un, iespējams, izjauktu ciklu no inficētā dzīvnieka līdz slimības pārnēsātājam. Ir svarīgi izmantot tādu vakcīnu, kas paredzēta aizsardzībai pret konkrētu attiecīgā vīrusa celmu (vai celmiem) noteiktā teritorijā.

Govju tuberkuloze
Govju tuberkuloze (TB) ir hroniska dzīvnieku slimība, ko izraisa baktērija Mycobacterium bovis (M. bovis), kas ir tuvu radniecīga baktērijām, kuras izraisa cilvēku un putnu tuberkulozi. Šī slimība var skart praktiski visus zīdītājus, izraisot vispārēju saslimšanu, klepu un iespējamu nāvi.
Slimība ir infekcioza un izplatās kontakta ceļā ar inficētiem mājdzīvniekiem un savvaļas dzīvniekiem. Inficēšanās parasti notiek, ieelpojot inficētus pilienus, kas klepojot no plaušām nonāk gaisā. Inficēties var arī teļi un cilvēki, uzturā lietojot svaigpienu, kas slaukts no inficētām govīm.
Cilvēki var inficēties, gan dzerot no inficētām govīm slauktu svaigpienu, gan arī ieelpojot inficētus gaisa pilienus. Dažās valstīs ir aprēķināts, ka govju TB ir iemesls līdz pat 10 % cilvēku tuberkulozes gadījumu.
TB parasti attīstās ilgā laika periodā, un simptomi parādās pēc vairākiem mēnešiem vai gadiem. Parastās klīniskās pazīmes ir – nespēks, apetītes zudums, svara zudums, viļņveida drudzis, neregulārs sauss klepus, diareja un palielināti, uz āru izvirzīti limfmezgli.
TB atklāšanas standarta metode ir tuberkulīna tests, kad ādā tiek injicēts neliels daudzums antigēna un izmērīta imūnsistēmas reakcija. Galīgā diagnoze tiek noteikta, audzējot baktērijas laboratorijā, kas var ilgt vismaz astoņas nedēļas.
TB standarta kontroles pasākumi ir testēšana un nokaušana. Ļoti veiksmīgi slimības izplatību samazināt vai novērst ir izdevies slimības izskaušanas programmām, kas ietver autopsiju, intensīvu uzraudzību, tostarp saimniecību apmeklējumus, sistemātisku individuālo testu veikšanu liellopiem un inficēto un kontaktā esošo dzīvnieku likvidēšanu, kā arī pārvietošanas kontroli.
Inficēto dzīvnieku piena pasterizēšana temperatūrā, kas ir pietiekami augsta, lai nogalinātu baktērijas, ir novērsusi slimības izplatīšanos starp cilvēkiem.

Govju sūkļveida encefalopātija (GSE)
GSE ir progresīva un nāvējoša liellopu nervu sistēmas slimība. Tai ir ilgs inkubācijas periods (četri līdz pieci gadi), un pašlaik to nevar izārstēt un pret to nav vakcīnu. BSE ir viena no transmisīvo sūkļveida encefalopātiju (TSE) grupas slimībām. Citas TSE ietver skrepi slimību aitām, hroniskās novājēšanas slimību briežiem un aļņiem un Kreicfelda-Jākoba slimību cilvēkiem. BSE, tāpat kā citas TSE, raksturo anomāla infekciozā proteīna jeb priona klātbūtne nervu audos. Tam sekojošā smadzeņu sūkļveida deģenerācija rada smagus un fatālus neiroloģiskos traucējumus un simptomus.
Zinātnieki uzskata, ka šīs slimības izplatīšanos starp liellopiem izraisa liellopu barošana ar kausētu materiālu, kas iegūts no inficētiem liellopiem vai aitām. Prions ir izturīgs pret komerciālām inaktivācijas procedūrām, tādām kā karsēšana, tāpēc kausēšanas procesā to nevar pilnībā iznīcināt.
Ir pazīmes, kas liecina, ka Kreicfelda-Jākoba slimību cilvēkiem varētu izraisīt tādu liellopu gaļas produktu lietošana uzturā, kas piesārņoti ar inficētiem nervu audiem, vai tādu medicīnisko ierīču izmantošana, kas ražotas no inficētiem dzīvnieku audiem.
Piens un piena produkti tiek uzskatīti par drošiem.
Tā kā vidējais laiks starp dzīvnieka inficēšanos ar prionu un klīnisko pazīmju parādīšanos parasti ir četri līdz pieci gadi, GSE klīniskās pazīmes tiek konstatētas pieaugušiem dzīvniekiem. Simptomi var ilgt divus līdz sešus mēnešus, līdz dzīvnieks nomirst.
Aizdomas par GSE var rasties, pamatojoties uz klīniskajām pazīmēm. Diagnozi var apstiprināt tikai smadzeņu audu mikroskopiskā izmeklēšana.
Mērķtiecīga klīniski neiroloģiskās slimības gadījumu uzraudzība, GSE rezultātu ziņojumu pārredzamība, aizsardzības pasākumi, importējot dzīvus atgremotājus un to produktus, kā tas noteikts OIE Sauszemes dzīvnieku veselības kodeksā; īpaša riska materiāla (ĪRM) (smadzeņu, mugurkaula) izņemšana kaušanas un liemeņu apstrādes laikā, aizliegums ĪRM iekļaut dzīvnieku barībā, tādējādi no pārtikas aprites izņemot potenciāli piesārņotu materiālu; visu aizdomīgo un pret slimībām uzņēmīgo dzīvnieku, kas saņēmuši piesārņotu barību, humāna nogalināšana, liemeņu un visu dzīvnieku produktu pienācīga iznīcināšana; lauksaimniecības dzīvnieku identifikācija, lai nodrošinātu aizdomīgo dzīvnieku efektīvu uzraudzību un izsekošanu.

Klasiskais cūku mēris
Klasiskais cūku mēris (KCM), pazīstams arī kā cūku holera, ir infekcioza, vīrusa izraisīta mājas cūku un mežacūku slimība. To izraisa Flaviviridae dzimtas Pestivirus ģints vīruss, kas ir tuvu radniecīgs vīrusiem, kuri izraisa govju virusālo diareju un aitu pestivirusālo infekciju. KCM vīrusam ir tikai viens serotips.
Visbiežāk slimība tiek pārnesta tieša kontakta ceļā starp veselajām cūkām un cūkām, kuras inficējušās ar KCM vīrusu. Vīruss izdalās ar siekalām, deguna sekrētiem, urīnu un fekālijām. Slimība var izplatīties, dzīvniekiem nonākot kontaktā ar piesārņotiem transportlīdzekļiem, aizgaldiem, barību vai apģērbu. Dzīvnieki, kas ir hroniski slimības pārnēsātāji (pastāvīgi inficēti), slimības klīniskās pazīmes var neuzrādīt, bet vīrusu var izdalīt ar fekālijām. Inficēto sivēnmāšu pēcnācēji var inficēties dzemdē un vīrusu var izdalīt mēnešiem ilgi. Ir pierādīts, ka atsevišķās Eiropas daļās sava loma slimības epidemioloģijā var būt mežacūku populācijai.
Cilvēkus šis vīruss neskar. Vienīgā zināmā suga, kas ir uzņēmīga pret šo slimību, ir cūka.
Slimības akūtā formā visās vecuma grupās ir vērojams drudzis, slimu dzīvnieku spiešanās kopā, apetītes zudums, apātija, nespēks, konjunktivīts, aizcietējums, kam seko diareja, un grīļīga gaita. Vairākas dienas pēc klīnisko pazīmju parādīšanās ausis, vēders un augšstilbu iekšpuses var mainīt krāsu uz purpursarkanu. Dzīvnieki ar akūtu saslimšanu mirst vienas līdz divu nedēļu laikā. Slimības smagie gadījumi ļoti atgādina Āfrikas cūku mēri.
Tā kā klīniskās pazīmes ir raksturīgas ne tikai KCM un ir ļoti dažādas, ir vajadzīgi laboratorijas testi, lai atklātu paša vīrusa antivielas.
Slimību ārstēt nav mēģināts. Teritorijās, kur slimība ir endēmiska, tās izplatīšanos var novērst ar vakcināciju. Kad slimība tiek kontrolēta, vakcināciju pārtrauc un turpina uzraudzību.
No slimības brīvās teritorijās tiek piemērota dzīvnieku skaita samazināšanas politika, kas ietver agrīnu atklāšanu, pārvietošanas kontroli, liemeņu pienācīgu iznīcināšanu, tīrīšanu un dezinfekciju. Šī politika ir palīdzējusi izskaust KCM Ziemeļamerikā un to ievērojami samazināt Rietumeiropā.

Trakumsērga
Trakumsērga ir vīrusa izraisīta slimība, kas skar siltasiņu dzīvnieku, tostarp cilvēku, centrālo nervu sistēmu. Slimībai ir ilgs inkubācijas periods (seši mēneši), un simptomi var parādīties tikai vairākas nedēļas pēc inficēšanās. Tomēr, tiklīdz simptomi parādās, trakumsērga dzīvniekiem vienmēr ir nāvējoša.
Trakumsērga tiek pārnesta ar inficēta dzīvnieka siekalām. Inficēšanās galvenokārt notiek caur koduma brūci vai ar inficētām siekalām, kas organismā nonāk caur vaļēju iegriezumu vai ievainojumu vai arī gļotādu, piemēram, mutes, deguna dobuma vai acu gļotādu. Inficēšanās, vīrusu ieelpojot, ir dokumentēta, piemēram, blīvi apdzīvotās sikspārņu alās. Kādu laiku vīruss parasti paliek iekļuves vietā, pirms tas pa nerviem nonāk smadzenēs. Tur vīruss ātri savairojas, kā rezultātā parādās klīniskās pazīmes. Tad vīruss no smadzenēm pa nerviem nonāk siekalu dziedzeros. Tas, cik ilgā laikā inficētam dzīvniekam parādās klīniskās pazīmes, ir atkarīgs no vīrusa celma un iekļuves vietas. Tāpēc ir svarīgi saprast, ka slimību ar inficēta dzīvnieka siekalām var pārnest uz citiem dzīvniekiem un cilvēkiem vēl pirms slimības klīnisko pazīmju parādīšanās inficētajam dzīvniekam.
Trakumsērgu uzskata par nopietnāko zoonozes slimību (slimību, kas galvenokārt skar dzīvniekus, bet var izraisīt arī cilvēku saslimšanu) pasaulē. Visi gadījumi, kad iekodis mājdzīvnieks vai savvaļas dzīvnieks, ir jāizmeklē. Ar trakumsērgu slimie savvaļas dzīvnieki ir zaudējuši savas dabiskās bailes no cilvēkiem, un tas palielina sastapšanās risku. Tādas klīniskās pazīmes dzīvniekiem kā pārmērīga siekalošanās, smakšana vai rīstīšanās var novest pie tā, ka cilvēki riskē inficēties, suņu vai lauksaimniecības dzīvnieku mutē kailām rokām meklējot svešķermeni vai cenšoties iedot zāles. Ir svarīgi nekavējoties ar ziepēm un ūdeni izmazgāt visas koduma brūces vai atklātas virsmas un par šo gadījumu ziņot ārstam vai slimnīcas neatliekamās palīdzības nodaļai.
Trakumsērgas klīniskās pazīmes dzīvniekiem ir dažādas atkarībā no vīrusa ietekmes uz smadzenēm. Tipiskās pazīmes ietver pēkšņu uzvedības maiņu un progresīvu paralīzi, kas izraisa nāvi. Taču dažos gadījumos dzīvnieks var nomirt ātri, neuzrādot vērā ņemamas klīniskās pazīmes. Agrīnās pazīmes cilvēkiem var ietvert drudzi vai galvassāpes. Slimībai progresējot, var parādīties tādi simptomi kā domu neskaidrība, depresija, miegainība, satraukums vai sejas, rīkles un kakla paralīze. Progresīvā paralīze parasti izraisa nāvi.
Aizdomas par slimību var rasties, pamatojoties uz klīniskajām pazīmēm, taču, lai apstiprinātu diagnozi, ir vajadzīgi laboratorijas testi. No mirušiem dzīvniekiem ņemtie paraugi ir jānosūta kompetentām laboratorijām diagnozes noteikšanai.
Valstīs, kur slimība ir endēmiska, tiek īstenoti pasākumi, lai novērstu un samazinātu pret slimību uzņēmīgu populāciju (savvaļas dzīvnieku, klaiņojošu dzīvnieku un mājdzīvnieku) inficēšanās risku un izveidotu buferzonu starp slimības avotu – dzīvnieku – un cilvēkiem: mājdzīvnieku vakcinācijas programmas, trakumsērgas kontroles programmas savvaļas dzīvniekiem, ieskaitot vakcināciju (izliekot lamatas, vakcinējot un palaižot vaļā vai izvietojot orālās vakcīnas).

Salmonella
Salmonella ir baktērija, kas cilvēkiem var izraisīt slimību, ko sauc par salmonelozi.
Salmonella parasti atrodas veselu putnu un zīdītāju zarnās. No pārtikas produktiem to visbiežāk atrod olās un jēlā cūkgaļā, tītara un vistas gaļā.
Tā var nonākt cilvēka organismā ar piesārņotu pārtiku. Droša jēlas gaļas un citu pārtikas izejvielu apstrāde, rūpīga termiskā apstrāde un laba virtuves higiēna var novērst vai samazināt risku, ko rada piesārņota pārtika.
Salmoneloze ir zoonoze – slimība vai infekcija, ko tieši vai netieši var pārnest starp dzīvniekiem un cilvēkiem. Ja tā skar asinsriti, var tikt apdraudēta dzīvība.
Salmonelozes parastie simptomi cilvēkiem ir drudzis, diareja un vēdera krampji.
Salmonellas simptomi mājputniem ir saboztas spalvas, slāpes, nevēlēšanās kustēties un dzeltena diareja.
Aizdomas par slimību mājputniem var rasties, pamatojoties uz klīniskajām pazīmēm, taču, lai apstiprinātu diagnozi, ir vajadzīgi laboratorijas testi.
Visu ES dalībnieku saskaņota pieeja attiecībā uz zoonozes slimībām ir palīdzējusi salmonelozes gadījumu skaitu cilvēkiem Eiropas Savienībā piecu gadu laikā (2004.–2009.) samazināt gandrīz divas reizes. 2003. gadā ES izveidoja paplašinātu zoonožu kontroles programmu, par prioritāti uzskatot salmonellu. Pastiprinātas salmonellas kontroles programmas mājputniem tika īstenotas visās ES dalībvalstīs. Tika izvirzīti mērķi samazināt salmonellas izplatību starp mājputnu (piemēram, dējējvistu, broileru, tītaru) saimēm un cūkām. Tika noteikti arī ierobežojumi tirdzniecībai ar inficētu putnu saimju produktiem.

Avots: OIE un EFSA.

II pielikums

Galvenie pienākumi

01

Komisija (Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD) atbild par dalībvalstu programmu projektu koordinēšanu, novērtēšanu un apstiprināšanu, kā arī par finansiālā atbalsta sniegšanu tām tiešā pārvaldībā. Par veterinārajiem pasākumiem atbild G direktorāts – Veterinārās un starptautiskās lietas.

02

Darba grupa, kas darbojas kopš 2000. gada, sniedz dalībvalstīm ekspertu norādījumus par slimību izskaušanu. To veido pārstāvji no dalībvalstīm un Komisijas, un tai ir galveno dzīvnieku slimību apakšgrupas. Darba grupa un tās apakšgrupas dod iespēju dalībvalstu ekspertiem un Komisijai dalīties labākajā pieredzē. Pēc apakšgrupu sanāksmēm darba grupa sniedz konkrētus ieteikumus, kā uzlabot dalībvalstu programmas. Darba grupa katru gadu tiekas plenārsēdē.

03

Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD pārvalda Dzīvnieku slimību izziņošanas sistēmu (ADNS) un koordinē ārkārtas pasākumus dzīvnieku infekcijas slimības uzliesmojuma gadījumā. Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD pārvalda arī Tirdzniecības kontroles un ekspertu sistēmu (TRACES), kura paziņo, sertificē un uzrauga dzīvnieku un atsevišķu to produktu importu, eksportu un ES iekšienē notiekošu pārrobežu tirdzniecību.

04

ADNS ir elektroniskās paziņošanas sistēma, kas paredzēta tam, lai reģistrētu un dokumentētu dzīvnieku galveno infekcijas slimību situācijas attīstību. Tās mērķis ir nekavējoties sūtīt trauksmes ziņojumus un sniegt sīku informāciju par dzīvnieku slimību uzliesmojumiem dalībvalstīs un citās valstīs, kas ir savienotas ar šo sistēmu. Datus ievada valsts līmenī. Komisija katru dienu veic datu korelāciju un pārsūta informāciju par primārajiem un sekundārajiem uzliesmojumiem dalībvalstu veterinārajām iestādēm. Tādējādi dalībvalstu veterinārās iestādes var novērtēt riskus un veikt vajadzīgos pasākumus.

05

PVB ir Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD F direktorāts. Tā galvenais uzdevums ir pārbaudīt, vai ir izpildītas Kopienas tiesību aktu prasības attiecībā uz pārtikas, veterināro un fitosanitāro produktu nekaitīgumu un kvalitāti. Tas veic revīzijas visās 28 dalībvalstīs un trešās valstīs, kas veic vai vēlas veikt eksportu uz ES. Tajā darbojas veterinārijas speciālisti, un tā veikto pārbaužu/revīziju uzdevumi ir ietverti ikgadējā darba programmā, kas tiek sagatavota, pamatojoties uz riska analīzi. PVB darbs ietver sistēmu novērtēšanu un padziļinātas pārbaudes. Katras revīzijas beigās tiek sagatavots ziņojums, kas ietver secinājumus un ieteikumus. Revidētie objekti tiek aicināti iesniegt rīcības plānu, aptverot visus konstatētos trūkumus. Šā plāna īstenošana tiek vērtēta un uzraudzīta. PVB publicē revīzijas ziņojumus un gada kopsavilkuma ziņojumu Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD tīmekļa vietnē.

06

Dalībvalstis ar attiecīgās valsts iestādes starpniecību veic programmu faktisko pārvaldību un īstenošanu. Federālu vai decentralizētu valstu gadījumā īstenošana var pāriet vietējā līmenī (piemēram, Lielbritānijā atbildību uzņemas grāfistes, bet Vācijā – federālās zemes). Katra dalībvalsts iesniedz Komisijai vienu kompensācijas pieteikumu un galīgo ziņojumu.

07

Dalībvalstis atbild par savu programmu pārvaldību, un Komisija tiek oficiāli informēta par veiktajiem pasākumiem gada ziņojumā un izmaksu pieprasījumā.

08

PAFF komitejā darbojas ES valdību pārstāvji. Šīs komitejas pilnvarās ietilpst vispārējie dzīvnieku veselības riski un visa pārtikas aprite “no lauka līdz galdam”. To vada Eiropas Komisijas pārstāvis. Komisija var apspriesties ar attiecīgu komiteju par pasākumiem, kurus tā plāno veikt. Pēc tam šī komiteja var sniegt atzinumu par Komisijas darbu.

09

EFSA atbild par pārtikas nekaitīguma risku novērtēšanu un to paziņošanu Komisijai. Tā neatbild par riska pārvaldību. Tā cieši sadarbojas ar valstu iestādēm un sniedz zinātniskas konsultācijas par jautājumiem, kas saistīti par pārtikas nekaitīgumu. EFSA zinātniskās konsultācijas ir svarīgs informācijas avots par riskiem un būtisks elements, izstrādājot Komisijas pieeju riska pārvaldībai. Attiecībā uz dzīvnieku slimībām šī iestāde ir galvenokārt iesaistīta slimību izskaušanas zinātniskajos pētījumos. Turklāt tajā var vērsties ārkārtas pasākumu gadījumā nopietna slimības uzliesmojuma laikā.

10

Citas organizācijas, jo īpaši ECDC, OIE un Pārtikas kodeksa komisija (PKK), ko izveidojušas Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācija (FAO) un Pasaules Veselības organizācija (PVO), novērtē jautājumus, kas saistīti ar dzīvnieku un cilvēku veselību.

Komisijas atbilde

Kopsavilkums

VII

Komisija vēlas norādīt uz daudzajiem pierādījumiem par veterināro programmu vispārējām izmaksām un ieguvumiem, piemēram, izvairīšanos no cilvēku inficēšanās un dažos gadījumos – dzīvības glābšanu. Programmu īpašā rakstura dēļ pat starptautiskā līmenī nav pieejami modeļi to izmaksu lietderības analizēšanai.

Komisija piekrīt, ka dalībvalsts izmaksātas pārāk augstas kompensācijas varētu samazināt stimulu veikt efektīvus biodrošības pasākumus. Taču Komisija neuzskata, ka ir pierādījumi par to, ka šādi gadījumi patiešām ir plaši sastopami.

Attiecībā uz Komisijas noteikto maksājuma samazinājumu Komisija vēlas paskaidrot, ka vienīgi dalībvalsts kompetencē ir atbilstīgi valstī spēkā esošajiem noteikumiem piemērot Komisijas paredzētās finanšu sankcijas.

VIII

Komisija turpina pilnveidot savus esošos IT rīkus, lai labāk atbalstītu dalībvalstu programmas.

IX

Komisijai ir īpaša, katrai slimībai piemērota pieeja. Savvaļas dzīvnieki tiek iekļauti epidēmiski pamatotos gadījumos, kā tas ir putnu gripas, klasiskā cūku mēra, Āfrikas cūku mēra, trakumsērgas gadījumā. Komisija piekrīt, ka govju tuberkulozei ir jāvelta lielāka vērība, paredzot mērķtiecīgus pasākumus attiecībā uz savvaļas dzīvniekiem un ņemot vērā vidi (piemēram, āpšu populāciju, kas ir problemātisks jautājums Apvienotajā Karalistē, bet ne kontinentā); citās dalībvalstīs var būt svarīgas citas sugas, piemēram, brieži.

X a)

Komisija piekrīt šim ieteikumam;

X b)

Komisija piekrīt šim ieteikumam;

X c)

Komisija piekrīt nodrošināt, lai dalībvalstis attiecīgos gadījumos savās veterinārajās programmās sistemātiski iekļautu savvaļas dzīvnieku aspektu;

X d)

Komisija piekrīt šim ieteikumam.

Ievads

05

Kopš 2007. gada ES veterinārās programmas tika uzskatītas par vienu no iespējamajiem politikas instrumentiem, kas izmantojami saskaņā ar visaptverošo ES Dzīvnieku veselības stratēģiju.

09

Dažu dzīvnieku slimību izskaušana slimības specifiskuma dēļ var būt ilgstošs process. Taču govju tuberkuloze un bruceloze ir izskausta vairumā dalībvalstu. Tajās dalībvalstīs, kurās šī slimība joprojām ir sastopama, vairāki reģioni jau ir oficiāli brīvi no tās. Tā kā ir grūtības izskaust dažas dzīvnieku slimības, no ES budžeta ir vajadzīgi arvien jauni izdevumi veterinārajām programmām.

Revīzijas apsvērumi

27

Kopš 2007. gada ES veterinārās programmas tika uzskatītas par vienu no iespējamajiem politikas instrumentiem, kas izmantojami saskaņā ar visaptverošo ES Dzīvnieku veselības stratēģiju.

41

Komisija uzsver, ka pat starptautiskā līmenī nav izstrādāti modeļi veikto pasākumu izmaksu lietderības analizēšanai. Tajā pašā laikā Komisija norāda uz daudzajiem pierādījumiem par veterināro programmu vispārējām izmaksām un ieguvumiem, piemēram, izvairīšanos no cilvēku inficēšanas un dažos gadījumos – dzīvības glābšanu.

4. izcēlums. Nepietiekami kontrolēti pasākumi vai augstas izmaksas

1.Pirmais vienotais valsts iepirkums, ko pēc Komisijas pieprasījuma 2015. gadam izsludināja Polijas iestādes, uzrādīja vēlamo efektu – vakcīnu vidējās cenas pazeminājās uz pusi.

2.Rumānijas gadījums ir piemērs, kurā Komisija atklāja neatbilstību un reaģēja nekavējoties, atsakoties kompensēt programmas izmaksas. Komisija pieprasīja Rumānijai veikt vairākas korektīvas darbības. Lai pārbaudītu, vai Rumānijas iestādes ir veikušas attiecīgus pasākumus, Pārtikas un veterinārais birojs (SANTE ĢD direktorāts) veica revīziju attiecībā uz 2014. gada trakumsērgas programmu Rumānijā. Kopš tā laika Rumānija ir veikusi Komisijas pieprasītās korektīvās darbības.

44

Komisija piekrīt, ka “dalībvalstīm nav izvirzīta prasība, ka kompensācijas summas būtu jābalsta uz Kopienas skalām liemeņu klasifikācijai”. Tas ir tādēļ, ka šī skala attiecas tikai uz tādu dzīvnieku gaļu, kuri ir paredzēti komerciālai kaušanai. Dzīvnieki, kas nokauti veterināro programmu ietvaros, diezgan bieži ir vaislas dzīvnieki vai dzīvnieki, kuri ir pārāk jauni komerciālai kaušanai. Tādēļ skalu bieži vien nav iespējams izmantot.

Komisija uzsver, ka lauksaimnieki saskaras ar dažādām sekām, ja neveic piemērotus biodrošības pasākumus. Slimības uzliesmojuma gadījumā lauksaimniekam jāsedz izmaksas, kas netiek kompensētas, piemēram, ekonomiskais neizdevīgums sakarā ar dzīvnieku pārvietošanās ierobežojumiem, dzīvnieku izcelsmes produkcijas zudumi, komerciālās reputācijas zaudēšana, papildu izmaksas saistībā ar ganāmpulka atjaunošanu, tīrīšanu un dezinfekciju. Šīs izmaksas varētu būt lielākas par iespējamajām pārāk augstajām kompensācijām.

45

Komisija norāda uz to, ka ir grūti salīdzināt tirgus cenas ar kompensāciju summām (skatīt Komisijas atbildi uz 44. punktu). Itālijā kompensācijas likmes slimību gadījumos sīki regulē tiesību akti¹.

Turklāt statistikas dati par lauksaimniecības tirgiem, uz kuriem Palāta ir atsaukusies, neattiecas uz veselu dzīvu dzīvnieku tirgus cenām, bet uz aitas gaļas tirgus cenām.

Komisijas veiktās finanšu revīzijas attiecībā uz veterinārajām programmām Itālijā ļāva secināt, ka kompensāciju likmes atbilst attiecināmajai vērtībai.

46

Pārtikas un veterinārais birojs veica revīziju attiecībā uz Apvienotās Karalistes tuberkulozes izskaušanas programmu² un konstatēja, ka Velsas Rīkojumā attiecībā uz tuberkulozi (Velsa) ir ietverti pasākumi, kas sasaista kompensāciju ar labu lauksaimniecības praksi, tostarp atbilstīgiem biodrošības pasākumiem.

47

Komisija uzskata, ka tā ir piemērojusi atbilstīgus korektīvos pasākumus, ņemot vērā valsts programmā atklātās nepilnības. Vienīgi dalībvalsts kompetencē ir atbilstīgi valstī spēkā esošajiem noteikumiem piemērot Komisijas paredzētas finanšu sankcijas.

51

Komisija piekrīt un plāno kopīgi ar dalībvalstīm pārskatīt, kādi papildu rādītāji varētu būt noderīgi, lai novērtētu programmu ieviešanu tehniskajā ziņā. Taču saistībā ar izmaksu lietderību Komisija kopā ar dalībvalstīm izskatīs iespēju noteikt piemērotus rādītājus attiecībā uz veterināro programmu izmaksu lietderību.

55

Komisija norāda uz savām veiktajām Itālijas veterināro programmu finanšu revīzijām, kas ļāva secināt, ka Itālijas maksātā kompensācija ir attiecināma un ka tās ieteikums par kompensācijas līmeņiem ir ņemts vērā (skatīt arī Komisijas atbildes uz 44. un 45. punktu). Nav pierādījumu, ka Itālijā ir bijusi saikne starp kompensāciju un slimību izskaušanas aizkavēšanos.

57

Komisijai ir katrai slimībai piemērota uzraudzības un kontroles stratēģija. Savvaļas dzīvnieki tiek iekļauti epidēmiski pamatotos gadījumos, piemēram, putnu gripas, klasiskā cūku mēra, Āfrikas cūku mēra, trakumsērgas gadījumā. Komisija piekrīt, ka govju tuberkulozei ir jāvelta lielāka vērība, paredzot mērķtiecīgus pasākumus attiecībā uz savvaļas dzīvniekiem un ņemot vērā vidi (piemēram, āpšu populāciju, kas ir problemātisks jautājums Apvienotajā Karalistē, bet ne kontinentā); citās dalībvalstīs varētu būt svarīgas citas sugas, piemēram, brieži.

Kopēja atbilde uz 59. un 60. punktu

Komisija uzsver, ka jau ir izveidotas vakcīnu/antigēnu bankas divām slimībām, proti, mutes un nagu sērgai un klasiskajam cūku mērim. Tas tika darīts, attiecīgā gadījumā balstoties uz to celmu risku analīzi, kuriem ir vislielākā iespējamība parādīties Eiropā.

Secinājumi un ieteikumi

66

Lai gan pat starptautiskā līmenī nav pieejami modeļi, kā analizēt programmu izmaksu lietderību, Komisija vēlas norādīt uz daudzajiem pierādījumiem par veterināro programmu vispārējām izmaksām un ieguvumiem, piemēram, izvairīšanos no cilvēku inficēšanas un dažos gadījumos – dzīvības glābšanu.

67

Komisija piekrīt, ka pārāk augstas dalībvalstu maksātas kompensācijas varētu samazināt stimulu veikt efektīvus biodrošības pasākumus. Taču Komisija neuzskata, ka ir pierādījumi par to, ka šādi gadījumi patiešām ir plaši sastopami. Komisija uzskata, ka tā ir veikusi atbilstīgus korektīvus pasākumus, ņemot vērā valstu programmās atklātās nepilnības. Vienīgi dalībvalsts kompetencē ir atbilstīgi valstī spēkā esošajiem noteikumiem piemērot Komisijas paredzētās finanšu sankcijas.

69

Komisija atzīmē, ka informācija bija pieejama pirms Komisijas veiktās novērtēšanas beigām, jo attiecīgās trīs dalībvalstis pēc Komisijas pieprasījuma iesniedza trūkstošo vēsturisko informāciju. Ņemot vērā to, ka tas attiecās tikai uz trijām no 24 dalībvalstīm, Komisija uzskata to par atsevišķu gadījumu.

70

Dažu dzīvnieku slimību izskaušana slimības specifiskuma dēļ var būt ilgstošs process. Parasti tas tā ir tuberkulozes un brucelozes gadījumā.

71

Komisijai ir katrai slimībai piemērota uzraudzības un kontroles stratēģija. Savvaļas dzīvnieki tiek iekļauti epidēmiski pamatotos gadījumos, piemēram, putnu gripas, klasiskā cūku mēra, Āfrikas cūku mēra, trakumsērgas gadījumā. Komisija piekrīt, ka govju tuberkulozei ir jāvelta lielāka vērība, paredzot mērķtiecīgus pasākumus attiecībā uz savvaļas dzīvniekiem un ņemot vērā vidi (piemēram, āpšu populāciju, kas ir problemātisks jautājums Apvienotajā Karalistē, bet ne kontinentā); citās dalībvalstīs varētu būt svarīgas citas sugas, piemēram, brieži.

72

Komisija uzsver, ka jau ir izveidotas vakcīnu/antigēnu bankas divām slimībām, proti, mutes un nagu sērgai un klasiskajam cūku mērim. Tas tika darīts, attiecīgā gadījumā balstoties uz to celmu risku analīzi, kuriem ir vislielākā iespējamība parādīties Eiropā.

Ieteikumi

a)Komisija piekrīt šim ieteikumam;

b)Komisija piekrīt šim ieteikumam;

c)Komisija piekrīt nodrošināt, lai dalībvalstis attiecīgos gadījumos savās veterinārajās programmās sistemātiski iekļautu savvaļas dzīvnieku aspektu;

d)Komisija piekrīt šim ieteikumam.

1Atsauce: “art.6 della legge 28 maggio 1981, n. 296 e” (dekrēts pēdējoreiz grozīts 2015. gada 11. augustā).

2SANTE ĢD, PVB revīzijas ziņojums “United Kingdom 2011-6057” http://ec.europa.eu/food/fvo/audit_reports/index.cfm.

QJ-AB-16-006-LV-E    ISSN 1977-5717

Dzīvnieku slimības var izplatīties strauji, radot būtiskas ekonomiskās izmaksas un apdraudot gan dzīvnieku, gan cilvēku veselību. Eiropas Savienībai ir aktīva dzīvnieku veselības politika, un tā finansē dalībvalstu programmas, lai izskaustu, kontrolētu un uzraudzītu noteiktas dzīvnieku slimības. Palāta pārbaudīja šīs programmas un secināja, ka Komisijas pieeja un dalībvalstu programmas kopumā bija pareizas. Ir bijušas vairākas veiksmīgas slimības izskaušanas programmas, bet tas ir sarežģīts uzdevums, kura izpildei var būt vajadzīgi daudzi gadi. Tomēr daži trūkumi vēl ir jānovērš. Palāta ir sagatavojusi Komisijai ieteikumus attiecībā uz epidemioloģiskās informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm; rādītājiem, kurus izmanto veterinārās kontroles pasākumos un izmaksu efektivitātes noteikšanai; savvaļas dzīvnieku iekļaušanu un vakcīnu pieejamību.