CURTEA EUROPEANĂ DE CONTURI

12, rue Alcide De Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tel. +352 4398-1

Întrebări: eca.europa.eu/ro/Pages/ContactForm.aspx

Website: eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditorsECA

Numeroase alte informații despre Uniunea Europeană sunt disponibile pe internet pe serverul Europa (http://europa.eu).

Luxemburg: Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene, 2016

Print | ISBN 978-92-872-5491-7 | ISSN 1831-0966 | doi:10.2865/704624 | QJ-AB-16-020-RO-C
PDF | ISBN 978-92-872-5488-7 | ISSN 1977-5806 | doi:10.2865/706043 | QJ-AB-16-020-RO-N
EPUB | ISBN 978-92-872-5461-0 | ISSN 1977-5806 | doi:10.2865/86078 | QJ-AB-16-020-RO-E

© Uniunea Europeană, 2016

Reproducerea textului este autorizată cu condiția menționării sursei.

Pentru utilizarea sau reproducerea în orice fel a figurilor 1, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 și 15, precum și a figurii din anexa VII, trebuie să se solicite acordul direct de la deținătorul drepturilor de autor.

CUM VĂ PUTEȚI PROCURA PUBLICAȚIILE UNIUNII EUROPENE?

Publicații gratuite:

•un singur exemplar:
pe site-ul EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu);

•mai multe exemplare/postere/hărți:
de la reprezentanțele Uniunii Europene (http://ec.europa.eu/represent_ro.htm),
de la delegațiile din țările care nu sunt membre ale UE (http://eeas.europa.eu/delegations/index_ro.htm)
sau contactând rețeaua Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_ro.htm)
la numărul 00 800 6 7 8 9 10 11 (gratuit în toată UE) (*).

(*)Informațiile primite sunt gratuite, la fel ca și cea mai mare parte a apelurilor telefonice (unii operatori și unele cabine telefonice și hoteluri taxează totuși aceste apeluri).

Publicații contra cost:

•pe site-ul EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

Etapă | Data
Adoptarea planului de audit/Demararea auditului | 25.3.2016
Trimiterea oficială către Comisie (sau către o altă entitate auditată) a proiectului de raport | 2.5.2016
Adoptarea raportului final după procedura contradictorie | 14.7.2016
Primirea răspunsurilor Comisiei (sau ale altei entități auditate) în toate versiunile lingvistice | 15.7.2016

RO
2016

nr. 22

Raportul special

Programele de asistență
ale UE pentru dezafectare
nucleară din Lituania,
Bulgaria și Slovacia: s-au
realizat unele progrese în
raport cu situația din 2011,
dar se prefigurează o serie
de dificultăți importante
în viitor

[prezentat în temeiul articolului 287 alineatul (4) al doilea paragraf din TFUE]

Echipa de audit

Rapoartele speciale ale Curții de Conturi Europene prezintă rezultatele unor audituri de conformitate sau ale unor audituri ale performanței care au ca obiect domenii specifice ale bugetului sau aspecte specifice legate de gestiune. Curtea selectează și concepe aceste sarcini de audit astfel încât impactul lor să fie maxim, luând în considerare riscurile existente la adresa performanței sau a conformității, nivelul de venituri sau de cheltuieli implicat, schimbările preconizate și interesul existent în mediul politic și în rândul publicului larg.

Acest audit al performanței a fost efectuat de Camera de audit II – condusă de domnul Henri Grethen, membru al Curții de Conturi Europene –, cameră specializată pe domeniile de cheltuieli aferente politicilor structurale, transporturilor și energiei. Auditul a fost condus de domnul Phil Wynn Owen, membru raportor, beneficiind de sprijinul unei echipe de audit din cadrul Camerei II.

Cuprins

Glosar

Acronime

Sinteză

Introducere

Programele de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară

Ce este dezafectarea nucleară?

Gestionarea deșeurilor radioactive

Principiul „poluatorul plătește” ca principiu la nivelul UE și la nivel internațional

Rolurile și responsabilitățile actorilor implicați în programele de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară

Raportul special anterior al Curții de Conturi Europene pe tema dezafectării nucleare

Sfera și abordarea auditului

Observații

Au fost înregistrate unele progrese în materie de dezafectare în raport cu situația din 2011, dar se prefigurează o serie de provocări critice

Au fost înregistrate progrese în zonele care nu sunt controlate, dar dezafectarea clădirilor reactoarelor încă nu a fost demarată, iar infrastructura de gestionare a deșeurilor radioactive a fost realizată doar parțial

Aproape toate proiectele-cheie de infrastructură de dezafectare au înregistrat întârzieri

Costul estimat al dezafectării va fi de cel puțin 5,7 miliarde de euro și se va ridica la dublul acestei sume în cazul în care este inclus în calcul și costul depozitării definitive

În comparație cu cifra estimată în 2010, costul total estimat al dezafectării a crescut cu 40 %, ajungând la 5,7 miliarde de euro

Statele membre, în special Lituania, se confruntă cu provocări financiare

Evaluarea realizată de către Comisie cu privire la planurile de finanțare și la planurile de dezafectare nu a fost adecvată

Bugetul UE finanțează cea mai mare parte a costurilor în toate cele trei state membre

Costul total estimat s-ar dubla în cazul în care ar fi inclus în calcul și costul depozitării definitive a deșeurilor de activitate înaltă

Datoriile pentru costurile viitoarele nu sunt contabilizate în mod corespunzător în cele trei state membre

Concluzii și recomandări

Anexa I | — | Reactoare nucleare aflate în curs de dezafectare în cadrul programelor de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară
Anexa II | — | Baza legală a programelor de asistență pentru dezafectare nucleară
Anexa III | — | Reactoarele nucleare din statele membre și situația lor la 31 decembrie 2015
Anexa IV | — | Prezentarea principalelor părți implicate în programele de asistență pentru dezafectare nucleară
Anexa V | — | Proiecte finanțate de UE care au fost examinate în cadrul auditului
Anexa VI | — | Întârzieri și depășiri de costuri care afectează un eșantion de 18 proiecte-cheie de sprijin și de infrastructură de dezafectare finanțate prin programele de asistență ale UE începând din 2001
Anexa VII | — | Construirea unui depozit geologic la adâncime pentru depozitarea definitivă a combustibilului nuclear uzat la Olkiluoto, Finlanda

Răspunsul Comisiei

Glosar

Activare: procesul prin care iradierea cu neutroni provoacă o inducere neintenționată de radioactivitate în moderatori, agenți răcitori, materiale structurale și materiale de protecție/ecranare.

Autorizații: toate activitățile desfășurate de-a lungul ciclului de viață al unei centrale nucleare, inclusiv dezafectarea, sunt reglementate și necesită acordarea unei autorizații de către o autoritate națională. Pentru a se putea desfășura activități în zona controlată, este necesară înlocuirea autorizației de funcționare cu o autorizație de dezafectare.

Cadrul financiar multianual (CFM): acesta stabilește prioritățile în materie de cheltuieli și sumele maxime pe care UE le poate cheltui în legătură cu anumite domenii pe parcursul unei perioade fixe de mai mulți ani. Plafoanele prevăzute pentru cheltuieli în Regulamentul privind CFM nu sunt echivalente cu cele prevăzute în bugetul UE, care sunt întotdeauna mai scăzute. CFM include, de asemenea, surse de venit pentru bugetul UE și mecanisme de corecție pentru perioada respectivă (în prezent, pentru perioada 2014-2020).

Centrală nuclearoelectrică: centrală de producție a energiei electrice care utilizează drept combustibil materiale nucleare fisionabile.

Clădirea reactorului: găzduiește reactorul și alte componente principale și face parte din zona controlată.

Combustibil nuclear uzat: combustibil nuclear care a fost iradiat în reactor și a ajuns la sfârșitul duratei sale de viață utilă.

Condiționalități ex ante: sunt condiții prevăzute pentru utilizarea eficace și eficientă a sprijinului acordat de UE. Condiționalitățile ex ante aferente programelor de asistență pentru dezafectare nucleară sunt prevăzute în Regulamentele (Euratom) nr. 1368/2013¹ și (Euratom) nr. 1369/2013² ale Consiliului. Lituania, Bulgaria și Slovacia aveau obligația de a fi luat măsurile corespunzătoare pentru îndeplinirea acestor condiții până la data la care Comisia a adoptat decizia sa de finanțare cu privire la programul anual de activitate pe 2014.

Contaminare: prezența nedorită și neintenționată a unor substanțe radioactive pe suprafețe ori în interiorul solidelor sau procesul care conduce la prezența substanțelor de acest tip în astfel de locuri.

Datorie contingentă: aceasta constituie, în contabilitate, o obligație actuală a cărei plată este improbabilă sau al cărei cuantum nu poate fi evaluat în mod fiabil ori o obligație posibilă care depinde de apariția unui eveniment viitor incert.

Datorie: în contabilitate, aceasta constituie o obligație actuală ce a apărut ca urmare a unor evenimente din trecut.

Depozit geologic la adâncime: instalație de depozitare definitivă, amplasată într-o formațiune geologică subterană stabilă, astfel încât să se asigure confinarea pe termen lung (timp de mai multe mii de ani sau mai mult) a deșeurilor radioactive cu durată de viață lungă și izolarea lor față de biosfera accesibilă. Depozitarea definitivă înseamnă că nu există nicio intenție de a se recupera deșeurile, deși această posibilitate nu este complet exclusă. Depozitarea geologică este o metodă de eliminare în special a deșeurilor radioactive de activitate înaltă.

Depozitare definitivă: ultima etapă din procesul de gestionare a deșeurilor radioactive. Există diverse opțiuni disponibile, printre care stocarea într-un depozit geologic la adâncime în cazul deșeurilor radioactive de activitate înaltă.

Deșeuri radioactive: materiale rezultate în urma exploatării centralelor și a procesului de dezafectare, prezentând o contaminare sau o activare radioactivă. Această categorie poate fi subdivizată în funcție de nivelul de radioactivitate a deșeurilor (exceptate, cu durată de viață foarte scurtă, de activitate foarte joasă, joasă, medie sau înaltă).

Dezafectare nucleară: procesul prin care se demontează o centrală nucleară și este curățat amplasamentul aferent, până la atingerea unui anumit stadiu prestabilit.

Dezafectare tehnică: în cadrul prezentului raport, acest termen desemnează metodologia, tehnologia și lucrările aferente proceselor de decontaminare, demontare și fragmentare a structurilor și a sistemelor activate radiologic/contaminate, precum și gestionarea adecvată a acestor procese.

Fondurile internaționale de asistență pentru dezafectare: fonduri administrate de BERD care au drept scop sprijinirea procesului de dezafectare din Lituania prin intermediul Fondului internațional de asistență pentru dezafectarea centralei nucleare de la Ignalina (IIDSF), a procesului din Bulgaria prin intermediul Fondului internațional de asistență pentru dezafectarea centralei de la Kozlodui (KIDSF) și a celui din Slovacia prin intermediul Fondului internațional de asistență pentru dezafectarea centralei Bohunice (BIDSF).

Gestiune indirectă: una dintre cele trei modalități de execuție a bugetului UE. În cadrul acestei modalități de gestiune, Comisia deține responsabilitatea globală pentru buget, dar încredințează sarcini de execuție a acestuia uneia sau mai multor țări partenere, organizații internaționale, agenții din cadrul statelor membre sau altor organisme.

Măsuri de atenuare: proiecte destinate să atenueze o parte dintre efectele pierderii de capacitate națională de producție energetică ca urmare a închiderii anticipate.

Măsuri de dezafectare: proiecte concepute să contribuie la reducerea într-o anumită măsură a poverii financiare pe care o suportă statele membre pe măsură ce acestea încep să dezafecteze centrale nucleare.

Plan final de dezafectare: document elaborat de operatorul centralei nucleare în cazul închiderii unei instalații nucleare, fiind unul dintre elementele prezentate în sprijinul cererii unei autorizații de dezafectare. Acest plan stabilește toate activitățile necesare, precum și calendarul acestora și costurile lor estimate, și cuprinde un plan de finanțare. Documentul poate fi modificat pe măsură ce se desfășoară procesul de dezafectare.

Principiul „poluatorul plătește”: practică general acceptată din cadrul politicilor de mediu, care impune ca cei răspunzători de producerea poluării să suporte costurile de gestionare a acesteia.

Programe de asistență pentru dezafectare nucleară: programe ale UE lansate pentru a furniza asistență financiară Lituaniei, Bulgariei și Slovaciei în vederea închiderii și a dezafectării reactoarelor nucleare de proiectare sovietică de pe amplasamentele de la Ignalina, Kozlodui și, respectiv, Bohunice, a căror adaptare la standardele de securitate occidentale era nerentabilă, în conformitate cu condițiile relevante prevăzute în tratatele de aderare a acestor țări.

Provizion: în contabilitate, acesta este o datorie cu exigibilitate sau valoare incertă, înregistrată în bilanț.

Reactor nuclear: situat pe amplasamentul unei centrale nuclearoelectrice, acesta este un sistem în care au loc reacții nucleare în lanț controlate și susținute.

Sit dezafectat: deși nu există o definiție internațională standard pentru acest termen, el ar trebui interpretat, în sensul prezentului raport, ca reprezentând stadiul final al amplasamentului dezafectat al unei centralei nuclearoelectrice care nu corespunde încă statutului de „sit regenerat”. Un sit dezafectat rămâne sub regim de control reglementar, iar reconversia și reutilizarea terenurilor fac obiectul anumitor restricții.

Sit regenerat: deși nu există o definiție internațională standard pentru acest termen, el ar trebui interpretat, în sensul prezentului raport, ca reprezentând stadiul final al amplasamentului dezafectat al unei centrale nuclearoelectrice care permite eliberarea terenului respectiv de sub regimul de control reglementar.

Stocare sub apă a combustibilului nuclear uzat: combustibilul nuclear uzat este stocat în bazine cu apă. Aceasta constituie una dintre cele două posibilități de stocare intermediară a combustibilului uzat, cealaltă opțiune fiind „stocarea uscată”.

Stocare uscată a combustibilului nuclear uzat: combustibilul nuclear uzat este închis în butoaie într-o instalație specială, prevăzută în acest scop. Aceasta constituie una dintre cele două posibilități de stocare intermediară a combustibilului uzat, cealaltă opțiune fiind „stocarea sub apă”.

Zona controlată: zonă cu acces controlat, făcând obiectul unor norme speciale destinate să protejeze împotriva radiațiilor ionizante sau să împiedice propagarea contaminării radioactive.

1Regulamentul (Euratom) nr. 1368/2013 al Consiliului din 13 decembrie 2013 privind sprijinul din partea Uniunii acordat programelor de asistență pentru dezafectare nucleară din Bulgaria și Slovacia și de abrogare a Regulamentelor (Euratom) nr. 549/2007 și (Euratom) nr. 647/2010 (JO L 346, 20.12.2013, p. 1).

2Regulamentul (Euratom) nr. 1369/2013 al Consiliului din 13 decembrie 2013 privind sprijinul din partea Uniunii acordat programelor de asistență pentru dezafectare nucleară din Lituania și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1990/2006 (JO L 346, 20.12.2013, p. 7).

Acronime

AIEA: Agenția Internațională pentru Energie Atomică

BERD: Banca Europeană pentru Reconstrucție și Dezvoltare

CNEB: centrala nuclearoelectrică Bohunice din Slovacia

CNEK: centrala nuclearoelectrică Kozlodui din Bulgaria

CNEI: centrala nuclearoelectrică Ignalina din Lituania

IAS: Serviciul de Audit Intern al Comisiei

JAVYS a.s.: întreprinderea de stat slovacă responsabilă de dezafectare și de gestionarea deșeurilor radioactive

RBMK-1500: reactor de înaltă putere cu canal presurizat (precum cel din Lituania)

VVER 440/230: reactor energetic răcit și moderat cu apă (precum cele din Bulgaria și Slovacia)

Sinteză

I

Atunci când Lituania, Bulgaria și Slovacia erau țări candidate la aderarea la Uniunea Europeană (UE), una dintre condițiile pentru aderare a fost închiderea și, ulterior, dezafectarea a opt reactoare nucleare de primă generație de proiectare sovietică din cadrul a trei centrale nuclearoelectrice.

II

Închiderea și dezafectarea ulterioară a acestor reactoare nucleare înainte de sfârșitul duratei lor de viață proiectate reprezenta o povară financiară și economică semnificativă pentru cele trei state membre în cauză. UE a convenit așadar să furnizeze sprijin financiar începând cu 1999. Până în 2020, sprijinul acordat de UE va fi totalizat 3,8 miliarde de euro, ponderea cea mai mare revenind Lituaniei, urmată de Bulgaria și Slovacia.

III

Acest audit a avut drept scop să determine dacă, din 2011, când a fost publicat raportul anterior al Curții pe această temă, s-au realizat progrese în ceea ce privește implementarea programelor de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară din Lituania, Bulgaria și Slovacia.

IV

Programele specifice de finanțare ale UE pentru dezafectare nucleară nu au creat stimulente adecvate care să asigure un proces de dezafectare fără întârzieri și eficient din punctul de vedere al costurilor.

V

Din 2011, s-au înregistrat unele progrese în ceea ce privește dezafectarea centralelor nuclearoelectrice Ignalina (Lituania), Kozlodui (Bulgaria) și Bohunice (Slovacia). Principalele componente din zonele care nu sunt controlate ale centralelor au fost demontate, însă provocările critice pe care le presupune activitatea în zona controlată, inclusiv în clădirea reactorului, abia acum urmează pentru toate cele trei state membre. Deși autoritățile statelor membre susțin că centralele au fost definitiv închise, nu toate realizările preconizate cu ajutorul cărora Comisia evaluează progresul înregistrat în direcția închiderii ireversibile a centralelor s-au materializat pe deplin.

VI

Cele trei state membre au realizat unele progrese în crearea unor infrastructuri de gestionare a deșeurilor, dar numeroase proiecte-cheie de infrastructură au înregistrat întârzieri în perioada 2011-2015. Cele mai importante întârzieri au fost observate în Lituania, unde termenul-limită stabilit pentru dezafectare a fost amânat, din 2011, cu alți nouă ani, și anume până în 2038. În fiecare dintre cele trei state membre există în continuare unele provocări, cum ar fi dependența de experți externi și probleme legate de implementarea în premieră a unor soluții tehnice.

Recomandarea 1: Cele trei state membre în cauză ar trebui:

(a)să își îmbunătățească în continuare practicile de management al proiectelor, astfel încât să dispună de infrastructurile necesare pentru gestionarea deșeurilor și a combustibilului uzat la data planificată;

(b)să ia măsuri pentru a își consolida propriile capacități tehnice, astfel încât să obțină un echilibru mai bun între expertiza internă și cea externă;

(c)să găsească modalități mai bune de a proceda la schimburi de bune practici și de cunoștințe tehnice, atât între ele, cât și cu restul comunității mai largi implicate în procese de dezafectare nucleară în UE și în întreaga lume. Comisia ar trebui să faciliteze aceste demersuri într-un mod eficient din punctul de vedere al costurilor.

VII

Discuțiile purtate în cele trei state membre cu privire la posibilele soluții (naționale, regionale sau alte soluții la nivelul UE) pentru depozitarea definitivă a deșeurilor de activitate înaltă și a combustibilului nuclear uzat se află deocamdată doar la un nivel conceptual, în ciuda faptului că pentru implementarea unor astfel de soluții sunt necesare mai multe decenii.

Recomandarea 2

(a)Împreună cu toate statele membre ale UE vizate, Comisia ar trebui să analizeze opțiunile pentru depozitarea definitivă a combustibilului uzat și a deșeurilor de activitate înaltă, inclusiv orice soluții regionale sau alte soluții la nivelul UE, ținând seama în mod corespunzător de siguranța, securitatea și raportul cost-eficacitate al diferitelor alternative. Comisia ar trebui să includă o examinare a acestei chestiuni în primul său raport adresat Parlamentului European și Consiliului cu privire la punerea în aplicare a Directivei privind gestionarea deșeurilor radioactive.

(b)În paralel, cele trei state membre ar trebui să facă progrese în legătură cu planurile lor privind depozitarea definitivă, în vederea întocmirii unor estimări de costuri și a unor planuri de finanțare mai complete pentru depozitarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, în conformitate cu Directiva privind deșeurile radioactive.

VIII

Costul estimat al dezafectării pentru cele trei centrale va fi de cel puțin 5,7 miliarde de euro în total. Dacă se ia în calcul și costul depozitării definitive, această sumă se dublează. Deficitul de finanțare pentru procesul de dezafectare din Lituania a crescut de la ultimul audit al Curții și costurile depășesc în prezent finanțarea disponibilă cu 1,6 miliarde de euro. Deficitele de finanțare estimate de Bulgaria și de Slovacia se ridică în prezent la 28 de milioane de euro și, respectiv, la 92 de milioane de euro. Cu toate că cele trei state membre sunt cele care trebuie să se asigure, în ultimă instanță, că sunt disponibile resurse financiare adecvate pentru a acoperi atât costul dezafectării, cât și pe cel al depozitării definitive, cofinanțarea furnizată de aceste state pentru programele de dezafectare ale UE rămâne la un nivel foarte limitat. Comisia nu a difuzat orientări clare cu privire la cerințele în materie de cofinanțare. Efectivul de personal a scăzut în cazul tuturor celor trei centrale față de perioada în care se aflau încă în funcțiune, dar o parte din fondurile UE sunt folosite pentru a acoperi costurile cu personalul care se ocupă de menținerea în condiții de securitate a centralelor. În 2011, Comisia a indicat că nu prevede nicio altă prelungire a sprijinului financiar din partea Uniunii după 2020.

Recomandarea 3: Cele trei state membre ar trebui să își recunoască propriul rol în asigurarea respectării principiului „poluatorul plătește” și să fie pregătite să recurgă la fondurile naționale pentru a acoperi costurile de dezafectare, precum și costul depozitării definitive, atât în actuala perioadă de finanțare, cât și ulterior.

Recomandarea 4: Comisia ar trebui să încerce să obțină majorări ale cofinanțării naționale în cursul perioadei de finanțare 2014-2020. Ea ar trebui să definească în mod clar, de exemplu prin intermediul unei decizii a Comisiei, condițiile „excepționale și bine fundamentate” în care proiectele pot fi finanțate integral de UE în cadrul programelor de asistență pentru dezafectare nucleară.

Recomandarea 5: Programele specifice de finanțare pentru dezafectare nucleară din Lituania, Bulgaria și Slovacia ar trebui să fie întrerupte după 2020. În cazul în care este totuși identificată, într-unul sau în mai multe dintre cele trei state membre, o nevoie clară pentru utilizarea fondurilor UE pentru perioada de după 2020, orice finanțare viitoare din partea UE, propusă de Comisie și aprobată de către legiuitor, ar trebui să includă stimulentele adecvate pentru continuarea dezafectării, inclusiv prin limitarea în timp a finanțării și prin solicitarea unor niveluri adecvate de cofinanțare din partea statelor membre. O soluție în acest sens ar fi să se ia în considerare posibilitatea extinderii accesului la fondurile structurale și de investiții europene pentru a se permite acoperirea activităților de dezafectare nucleară, sub rezerva respectării condițiilor menționate mai sus.

Recomandarea 6: Comisia ar trebui să permită utilizarea finanțării acordate de UE în cadrul programelor de asistență pentru dezafectare nucleară exclusiv pentru acoperirea costurilor cu personalul care desfășoară doar activități de dezafectare.

IX

Evaluarea realizată de către Comisie cu privire la respectarea condiționalităților ex ante în planurile de dezafectare și în planurile de finanțare nu a fost adecvată.

Recomandarea 7: Comisia ar trebui să își finalizeze evaluarea cu privire la condiționalitățile ex ante.

X

Costurile viitoare nu sunt recunoscute întotdeauna ca provizioane și/sau nu sunt incluse în notele la conturi, lucru care limitează transparența și afectează capacitatea autorităților de resort de a planifica în mod adecvat modul în care vor fi acoperite costurile viitoare legate de activitățile de dezafectare și de depozitare a combustibilului nuclear uzat.

Recomandarea 8: Comisia ar trebui să coopereze cu toate statele membre vizate, astfel încât toate costurile viitoare legate de dezafectarea nucleară și de depozitarea definitivă a combustibilului uzat să fie contabilizate în mod corespunzător, într-o manieră transparentă, în conformitate cu standardele contabile aplicabile.

Introducere

01

Atunci când Lituania, Bulgaria și Slovacia erau țări candidate la aderarea la Uniunea Europeană, una dintre condițiile pentru aderare a fost închiderea și, ulterior, dezafectarea a opt reactoare nucleare de primă generație de proiectare sovietică din cadrul a trei centrale nuclearoelectrice³ (a se vedea figura 1 și anexa I). Întrucât adaptarea la standardele de securitate occidentale a fost considerată nerentabilă din punct de vedere economic, s-a convenit, în timpul negocierilor de aderare, ca aceste reactoare să fie oprite înainte de sfârșitul duratei lor de viață proiectate⁴. Cele trei centrale sunt operate de întreprinderi de stat.

Figura 1

Centralele nuclearoelectrice din Lituania, Bulgaria și Slovacia vizate de programele de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza informațiilor furnizate de centralele nucleare. Fotografii © Centrala nuclearoelectrică Bohunice (CNEB), Centrala nuclearoelectrică Kozlodui (CNEK), Centrala nuclearoelectrică Ignalina (CNEI).

02

Atât centrala nucleară V1 de la Bohunice, din Slovacia, cât și centrala nucleară Kozlodui din Bulgaria au reactoare energetice răcite și moderate cu apă (VVER), o subcategorie a reactoarelor cu apă sub presiune (a se vedea figura 2). Acest tip de reactor a fost deja scos din uz în alte părți ale Europei.

Figura 2

Ilustrație a unei centrale nucleare cu reactor cu apă sub presiune (VVER-440/230)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

03

Reactorul de la centrala Ignalina din Lituania este un reactor moderat cu grafit (RBMK-1500), o subcategorie a reactoarelor cu apă în fierbere, cunoscut, de regulă, sub numele de reactor de tip Cernobîl (a se vedea figura 3). Este prima dată când se procedează la dezafectarea unui reactor moderat cu grafit⁵.

Figura 3

Ilustrație a unei centrale nuclearoelectrice cu reactor moderat cu grafit (RBMK-1500)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

Programele de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară

04

Închiderea și dezafectarea ulterioară a acestor centrale nuclearoelectrice înainte de sfârșitul duratei lor de viață proiectate reprezenta o povară financiară și economică semnificativă pentru cele trei state membre în cauză, cu atât mai mult cu cât acestea nu acumulaseră fonduri naționale pentru a acoperi costul integral al dezafectării și nu dispuneau de infrastructura necesară de gestionare a deșeurilor⁶.

05

UE a convenit să furnizeze sprijin financiar din 1999. Acordarea acestuia a început în cadrul programului PHARE, instrumentul de preaderare conceput să canalizeze asistența financiară și tehnică acordată țărilor candidate din Europa Centrală și de Est. După aderarea celor trei țări la UE, sprijinul a continuat să fie acordat în cadrul programelor de asistență pentru dezafectare nucleară, în temeiul dispozițiilor din tratatele de aderare individuale și din regulamentele Consiliului (a se vedea anexa II pentru o trecere în revistă a acestora)⁷. Pentru fiecare țară a fost pus în aplicare un program de sprijin separat, consacrat țării respective.

06

În perioada dintre începutul programelor de sprijin, în 1999, și anul 2013, aceste programe au implicat:

οmăsuri de dezafectare, menite să contribuie la reducerea într-o anumită măsură a poverii financiare pe care o suportă aceste state membre pe măsură ce încep să dezafecteze centralele;

οmăsuri destinate să atenueze o parte dintre efectele pierderii de capacitate națională de producție energetică ca urmare a închiderii anticipate.

07

În perioada actuală, 2014-2020, numai măsurile de dezafectare⁸ sunt eligibile pentru finanțare în cadrul programelor de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară, care urmăresc obiectivele specifice prezentate în tabelul 1.

Tabelul 1

Obiectivele specifice ale programelor de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară pentru perioada 2014-2020

Program | Obiective specifice
Ignalina, Lituania | Descărcarea combustibilului din miezul reactorului unității 2 și din bazinele de combustibil ale reactoarelor unităților 1 și 2 în instalația de stocare uscată a combustibilului uzat.
Menținerea în condiții de securitate a reactoarelor.
Efectuarea operațiunilor de demontare în sala turbinelor și în alte clădiri auxiliare.
Gestionarea în condiții de securitate a deșeurilor rezultate în urma dezafectării, în conformitate cu un plan detaliat de gestionare a deșeurilor.
Kozlodui, Bulgaria | Operațiuni de demontare în sălile turbinelor unităților 1-4 și în clădirile auxiliare.
Demontarea componentelor și a echipamentelor de mari dimensiuni din clădirile reactoarelor de la unitățile 1-4.
Gestionarea în condiții de securitate a deșeurilor rezultate în urma dezafectării, în conformitate cu un plan detaliat de gestionare a deșeurilor.
Bohunice, Slovacia | Efectuarea operațiunilor de demontare în sala turbinelor și în clădirile auxiliare ale reactorului V1.
Demontarea componentelor și a echipamentelor de mari dimensiuni din clădirile reactorului V1.
Gestionarea în condiții de securitate a deșeurilor rezultate în urma dezafectării, în conformitate cu un plan detaliat de gestionare a deșeurilor.
Toate | Eventuale măsuri de menținere a unui înalt nivel de securitate în unitățile aflate în proces de dezafectare, inclusiv sprijin în ceea ce privește personalul centralelor nucleare.

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza Regulamentelor (Euratom) nr. 1368/2013 și (Euratom) nr. 1369/2013 ale Consiliului.

08

Până în 2020, sprijinul acordat de UE va fi totalizat 3,8 miliarde de euro (a se vedea figura 4).

Figura 4

Asistența pentru dezafectare nucleară acordată de UE Lituaniei, Bulgariei și Slovaciei între 1999 și 2020

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor furnizate de Comisia Europeană.

09

Ponderea cea mai mare a asistenței revine Lituaniei, urmată de Bulgaria și Slovacia (a se vedea figura 5)⁹.

Figura 5

Ponderea aferentă fiecăruia dintre cele trei state membre din cuantumul global al asistenței pentru dezafectare furnizate de UE în perioada 1999-2020

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor furnizate de Comisia Europeană.

10

În evaluarea de impact pe care a elaborat-o pentru perioada financiară 2014-2020, Comisia a declarat că nu prevede nicio altă prelungire a sprijinului financiar din partea Uniunii după 2020¹⁰.

Ce este dezafectarea nucleară?

11

Dezafectarea nucleară este etapa finală a ciclului de viață al unei centrale nucleare. Un număr din ce în ce mai mare de centrale nucleare din Europa sunt deja în curs de dezafectare sau vor fi dezafectate într-un termen scurt/mediu. La sfârșitul anului 2015, existau 129 de reactoare nucleare aflate în exploatare în UE, precum și un număr de alte 91 de reactoare închise, dintre care trei au fost dezafectate integral (a se vedea anexa III). Se estimează că peste 50 dintre cele 129 de reactoare aflate în exploatare vor fi închise până în 2025¹¹.

Figura 6

Situația reactoarelor din cadrul centralelor nuclearoelectrice din UE, la 31 decembrie 2015

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor furnizate de Comisia Europeană și de Sistemul informațional privind reactoarele de putere (Power Reactor Information System – PRIS) al AIEA.

12

Dezafectarea nucleară implică o serie de procese specifice, dintre care unele se desfășoară în paralel. Procesul este finalizat atunci când amplasamentul a fost complet curățat până la nivelul la care terenul poate fi reutilizat sau reamenajat, fără nicio restricție (beneficiază de statutul de „sit regenerat”) sau sub rezerva anumitor restricții (are statutul de „sit dezafectat”), în conformitate cu legislația națională. Toate cele trei amplasamente din Lituania, Bulgaria și Slovacia urmează să fie dezafectate până la gradul de „sit dezafectat”.

13

Toate cele trei state membre au optat pentru strategia de dezafectare implicând „demontarea imediată”, în locul strategiei de „demontare amânată” sau a strategiei de „conservare în condiții de securitate pe termen lung”. În cazul dezafectării imediate, lucrările în acest sens sunt demarate la scurt timp după oprirea definitivă a funcționării. În cazul strategiei alternative de dezafectare amânată, după evacuarea combustibilului nuclear, instalațiile care conțin materiale radioactive sunt, în integralitate sau parțial, procesate sau menținute în depozitare în condiții de securitate până la decontaminarea și/sau demontarea ulterioară¹².

14

Dezafectarea presupune atât lucrări obișnuite de dezafectare industrială, cum ar fi demolarea sălii turbinelor, precum și activități foarte specializate care implică materialele radioactive existente pe amplasament. Planificarea ordinii corecte a activităților și identificarea procedurilor și a metodologiilor care trebuie aplicate prezintă o importanță deosebită.

15

Figura 7 prezintă procesele principale implicate în dezafectarea unei centrale nucleare.

Figura 7

Procesele principale implicate în dezafectarea unei centrale nucleare

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

16

Operatorii de instalații nucleare trebuie să elaboreze și să actualizeze un plan final de dezafectare cuprinzând un plan de finanțare și specificând toate activitățile necesare, precum și calendarul acestora și costurile lor estimate¹³. Sprijinul acordat de UE trebuie să fie pus în aplicare în conformitate cu aceste planuri, menținându-se, totodată, în permanență, cel mai înalt nivel de securitate¹⁴.

17

Toate activitățile desfășurate de-a lungul ciclului de viață al unei centrale nucleare, inclusiv dezafectarea, sunt reglementate și necesită acordarea unei autorizații de către o autoritate națională.

Gestionarea deșeurilor radioactive

18

Toate etapele ciclului combustibilului nuclear generează deșeuri radioactive. Sistemul de clasificare utilizat de Agenția Internațională pentru Energie Atomică (AIEA) stabilește șase categorii de deșeuri radioactive, în funcție de nivelul de radioactivitate, prezentate în tabelul 2.

Tabelul 2

Categorii de deșeuri radioactive și gestionarea și eliminarea acestora

Categorie
Descriere
Gestionare și eliminare
(adâncimile subterane sunt indicate doar cu titlu orientativ)

Deșeuri exceptate
Deșeuri conținând concentrații de radionuclizi atât de reduse încât nu sunt necesare măsuri privind protecția împotriva radiațiilor și deșeurile respective pot fi eliberate de sub regimul de control reglementar.
la suprafață
eliberare fără restricții, depozit normal de deșeuri

Deșeuri cu durată de viață foarte scurtă
Deșeuri conținând doar radionuclizi cu timpi de înjumătățire foarte scurți și a căror concentrație a activității se situează la niveluri superioare nivelurilor de eliberare de sub regimul de control reglementar.
la suprafață
depozitare în vederea dezintegrării

Deșeuri de activitate foarte joasă
Deșeuri care nu îndeplinesc neapărat criteriile pentru deșeurile exceptate, dar care nu necesită un nivel înalt de confinare și de izolare.
la suprafață
depozit de deșeuri

Deșeuri de activitate joasă
Deșeuri cu cantități limitate de radionuclizi cu durată de viață lungă. Acest tip de deșeuri necesită o izolare și confinare riguroase pe perioade de până la câteva sute de ani.
subterană
aproape de suprafață (< 30 de metri)

Deșeuri de activitate medie
Deșeuri care, dat fiind conținutul lor, în special compoziția de radionuclizi cu durată de viață lungă, necesită un nivel mai înalt de confinare, dar nu necesită măsuri speciale pentru disiparea energiei termice sau necesită doar măsuri limitate în acest sens.
subterană
adâncime medie (30-100 de metri)

Deșeuri de activitate înaltă
Deșeuri cu niveluri de concentrație a activității suficient de mari pentru a genera cantități semnificative de energie termică sau deșeuri cu cantități mari de radionuclizi cu durată de viață lungă. În această categorie se încadrează combustibilul nuclear uzat.
subterană
depozitare geologică (> 400 de metri)

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza standardelor de securitate ale AIEA, General Safety Guide No GSG-1, Classification of Radioactive Waste, 2009.

19

Pentru fiecare categorie sunt necesare tehnologii și metode diferite pentru confinarea și gestionarea în condiții de securitate a deșeurilor. La capătul cel mai de jos al spectrului, deșeurile exceptate pot să fie eliminate pur și simplu împreună cu deșeurile menajere. La celălalt capăt al spectrului, deșeurile de activitate înaltă precum combustibilul nuclear uzat sunt atât de radioactive încât necesită cel mai înalt nivel de confinare și de izolare pentru a se asigura securitatea și siguranța pe termen lung. Eliminarea prin depozitare într-un depozit geologic la adâncime, excavat la câteva sute de metri sub pământ, este în general recunoscută ca fiind opțiunea preferată pentru eliminarea finală a deșeurilor de activitate înaltă¹⁵. În conformitate cu standardele de securitate ale AIEA, gestionarea deșeurilor nu se încheie odată cu procesul de dezafectare nucleară, deoarece deșeurile de activitate înaltă nu au fost încă eliminate în instalații de depozitare definitivă¹⁶.

Principiul „poluatorul plătește” ca principiu la nivelul UE și la nivel internațional

20

Gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive în Uniunea Europeană este reglementată de „Directiva privind deșeurile radioactive”¹⁷. Cerințele din această directivă se bazează pe o convenție a AIEA din 1997, la care Lituania, Bulgaria și Slovacia sunt semnatare¹⁸. Convenția obligă părțile contractante să aplice principiul „poluatorul plătește”, ceea ce înseamnă că producătorii de deșeuri trebuie să suporte costurile de gestionare a acestora pentru a se preveni efectele nocive asupra sănătății umane și a mediului¹⁹. Un alt principiu care stă la baza convenției este acela al evitării impunerii nejustificate a sarcinii de gestionare a deșeurilor nucleare asupra generațiilor viitoare. Acest principiu este reflectat în Directiva privind deșeurile radioactive, unde se afirmă că: „[f]iecărui stat membru ar trebui să îi revină obligația etică de a evita orice povară inutilă asupra generațiilor viitoare în ceea ce privește combustibilii uzați și deșeurile radioactive, inclusiv deșeuri radioactive care ar putea proveni de la dezafectarea instalațiilor nucleare existente”²⁰.

Rolurile și responsabilitățile actorilor implicați în programele de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară

21

În conformitate cu dispozițiile juridice relevante, Comisia Europeană a optat pentru gestionarea programelor de asistență pentru dezafectare nucleară prin mecanismul gestiunii indirecte²¹. În cadrul acestei modalități de gestiune, Comisia încredințează organismelor de implementare sarcini de execuție bugetară (a se vedea anexa IV), dar responsabilitatea și răspunderea globală pentru actul de gestiune a bugetului UE revin totuși Comisiei. Prin urmare, aceasta trebuie să se asigure că organismele de implementare dispun de structuri de control și de monitorizare adecvate. Banca Europeană pentru Reconstrucție și Dezvoltare (BERD) acționează în calitate de organism de implementare pentru toate cele trei programe.

22

În plus, în Lituania, Agenția Centrală de Gestionare a Proiectelor, un organism public național, acționează ca un al doilea organism de implementare și îndeplinește aceleași funcții ca BERD pentru proiectele plasate sub gestiunea sa²². La momentul auditului, toate proiectele noi erau canalizate prin intermediul Agenției Centrale de Gestionare a Proiectelor. BERD va răspunde în continuare de proiectele care au fost plasate anterior sub responsabilitatea sa.

23

Cele trei state membre au obligația de a crea structuri adecvate la nivel național pentru punerea în aplicare a programelor și de a lua toate măsurile necesare pentru a înlătura orice obstacole juridice sau administrative din calea funcționării adecvate a programelor lor respective de dezafectare²³. Statele membre desemnează un coordonator al programului, din cadrul ministerului responsabil de politica energetică, care își asumă responsabilitatea globală pentru planificarea, coordonarea și monitorizarea programului respectiv de dezafectare la nivel național.

24

În plus, Lituania a desemnat Ministerul Finanțelor drept coordonator financiar responsabil de supravegherea financiară a Agenției Centrale de Gestionare a Proiectelor.

25

Principalii beneficiari ai programelor sunt operatorii centralelor nucleare și/sau titularii autorizației de dezafectare, care sunt întreprinderi de stat. Acestea sunt responsabile de executarea proiectelor, după aprobarea propunerilor aferente.

26

În fiecare an, statele membre propun un program anual de activitate, care prezintă utilizările prevăzute pentru fonduri. Comisia aprobă apoi deciziile de finanțare, după consultarea Comitetului programului de asistență pentru dezafectare nucleară, alcătuit din reprezentanți ai celor 28 de state membre ale UE. Comisia aprobă, de asemenea, documentația aferentă diferitelor proiecte care urmează să fie finanțate cu ajutorul asistenței UE, după ce au fost selectate de către organismul de implementare. După coordonarea la nivel național, coordonatorul programului prezintă noi propuneri de proiecte spre aprobare de către BERD și, în Lituania, de către Agenția Centrală de Gestionare a Proiectelor. După ce sunt verificate, propunerile de proiecte sunt prezentate de organismele de implementare Comisiei.

27

Comisia transferă apoi fondurile aferente către BERD, precum și, în cazul Lituaniei, către Agenția Centrală de Gestionare a Proiectelor, conform prevederilor contractuale. Aceste organisme asigură ulterior monitorizarea implementării proiectelor.

Raportul special anterior al Curții de Conturi Europene pe tema dezafectării nucleare

28

Într-un raport special din 2011, Curtea de Conturi Europeană a examinat asistența financiară acordată de UE pentru dezafectarea unor centrale nucleare din Bulgaria, Lituania și Slovacia²⁴.

3Centrala nucleară de la Kozlodui, din Bulgaria, și cea de la Bohunice, din Slovacia, au reactoare în funcțiune în apropierea celor care sunt în curs de dezafectare. În cadrul raportului de față, termenul de „centrală” se utilizează doar pentru a desemna reactoarele care sunt în curs de dezafectare.

4DOC/97/8, Strasbourg/Bruxelles, 15 iulie 1997, Agenda 2000 – Summary and conclusions of the opinions of Commission concerning the Applications for Membership to the European Union presented by the candidates Countries (Agenda 2000 – Sinteza poziției Comisiei și concluziile acesteia privind cererile de aderare la Uniunea Europeană prezentate de țările candidate); Asociația Autorităților de Reglementare în domeniul Nuclear din Europa de Vest (Western European Nuclear Regulators Association – WENRA), Nuclear Safety in EU Candidate Countries (Securitatea nucleară în țările candidate la UE), octombrie 2000.

5Cu toate că au fost închise, unitățile reactoarelor de la Cernobîl nu au fost dezafectate. În urma accidentului din 1986, unitatea reactorului 4 a fost încapsulată într-un „sarcofag”.

6Documentul de lucru al serviciilor Comisiei: Nuclear Decommissioning Assistance Programme data (Date privind programele de asistență pentru dezafectare nucleară) [SEC(2011) 914 final].

7De asemenea, în afară de sprijinul acordat de UE, Lituania și Bulgaria au primit, fiecare, câte o finanțare nerambursabilă pentru securitatea nucleară operațională, din partea Contului pentru securitate nucleară gestionat de Banca Europeană pentru Reconstrucție și Dezvoltare (BERD).

8Măsurile de atenuare, cum ar fi cele legate de eficiența energetică și de energia din surse regenerabile, sunt eligibile pentru finanțare în cadrul fondurilor structurale și de investiții europene, de care beneficiază toate cele trei state membre.

9În cuprinsul acestui raport, statele membre sunt enumerate în ordinea mărimii programelor lor respective, astfel: Lituania, Bulgaria și Slovacia.

10SEC(2011) 1387 final, Documentul de lucru al serviciilor Comisiei, Impact assessment (Evaluare de impact).

11COM(2016) 177 final din 4 aprilie 2016: „Program nuclear cu caracter informativ prezentat în temeiul articolului 40 din Tratatul Euratom pentru avizul Comitetul Economic și Social European” (denumit în continuare „Programul nuclear cu caracter informativ al Comisiei din 2016”), p. 8.

12Standardele de securitate ale AIEA, Decommissioning of Facilities, General Safety Requirements No. GSR Part 6, 2014.

13Standardele de securitate ale AIEA, General Safety Requirements Part 6, p. 15.

14Articolul 2 alineatul (1) din Regulamentele (Euratom) nr. 1368/2013 și (Euratom) nr. 1369/2013 ale Consiliului.

15Standardele de securitate ale AIEA, General Safety Guide No GSG-1, Classification of Radioactive Waste, 2009, p. 6.

16Standardele de securitate ale AIEA, General Safety Guide No GSG-1, Classification of Radioactive Waste, 2009, p. 3.

17Directiva 2011/70/Euratom a Consiliului din 19 iulie 2011 de instituire a unui cadru comunitar pentru gestionarea responsabilă și în condiții de siguranță a combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive (JO L 199, 2.8.2011, p. 48).

18AIEA, Convenția comună asupra gospodăririi în siguranță a combustibilului uzat și asupra gospodăririi în siguranță a deșeurilor radioactive.

19La articolul 21 din Convenția comună a AIEA asupra gospodăririi în siguranță a combustibilului uzat și asupra gospodăririi în siguranță a deșeurilor radioactive, se precizează: „Fiecare parte contractantă se asigură că responsabilitatea pentru gospodărirea în siguranță a combustibilului uzat sau a deșeurilor radioactive revine, în primul rând, titularului autorizației respective și ia măsurile corespunzătoare pentru ca fiecare titular al unei astfel de autorizații să își asume responsabilitatea.”

20Considerentul 24 din Directiva 2011/70/Euratom a Consiliului.

21Articolul 58 litera (c) din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO L 298, 26.10.2012, p. 1), modificat ultima dată prin Regulamentul (UE, Euratom) 2015/1929 din 28 octombrie 2015.

22Slovacia propusese în mod oficial crearea unui al doilea canal de implementare, național, și anume Agenția pentru Inovare și Energie din Slovacia, care să își desfășoare activitatea în paralel cu BERD.

23Articolul 4 din documentul Commission Implementing Decision of 7.8.2014 on the rules of application for the nuclear decommissioning assistance programmes for Bulgaria, Lithuania and Slovakia for the period 2014-2020 (Decizia de punere în aplicare a Comisiei din 7.8.2014 privind normele de aplicare pentru programele de asistență pentru dezafectare nucleară pentru Bulgaria, Lituania și Slovacia pentru perioada 2014-2020), C(2014) 5449 final.

24Raportul special nr. 16/2011: „Asistența financiară acordată de Uniunea Europeană pentru dezafectarea unor centrale nucleare din Bulgaria, Lituania și Slovacia: realizări și provocări viitoare” (http://eca.europa.eu).

Sfera și abordarea auditului

29

În cadrul acestui audit, s-a urmărit să se determine dacă, din 2011, când a fost publicat raportul anterior al Curții²⁵, s-au realizat progrese în ceea ce privește implementarea programelor de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară din Lituania, Bulgaria și Slovacia.

30

Curtea a examinat, în special, dacă programele au înregistrat progrese în ceea ce privește:

—demontarea centralelor, obținerea autorizațiilor necesare și crearea infrastructurilor de gestionare a deșeurilor și a combustibilului uzat;

—stabilirea unei evaluări fiabile a costurilor și garantarea punerii la dispoziție a fondurilor necesare pentru finalizarea dezafectării.

31

În fiecare dintre cele trei state membre, Curtea a efectuat vizite la amplasamentele în cauză, a analizat documentația aferentă programului și proiectelor și a desfășurat interviuri cu funcționari din statele membre, cu operatorii centralelor nucleare, cu titularii autorizațiilor pentru gestionarea deșeurilor radioactive de la nivel național, cu autoritățile de reglementare, precum și cu funcționari din cadrul organismelor de implementare și din cadrul Comisiei Europene.

32

În vederea evaluării progreselor înregistrate la nivel de proiecte, Curtea a selectat 17 proiecte de dezafectare nucleară finanțate de UE, legate sau nu de infrastructură, din toate cele trei state membre (a se vedea anexa V). Au fost selectate proiecte în legătură cu care s-au formulat constatările cele mai critice în cuprinsul raportului anterior, precum și alte proiecte care prezintă o importanță esențială pentru dezafectare. În plus, au fost colectate date cu privire la întârzierile și la depășirile de costuri care afectează 18 proiecte-cheie de infrastructură în curs (anexa VI).

33

De asemenea, Curtea a identificat, acolo unde a fost posibil, exemple de ameliorări recente ale practicilor care au apărut în cele trei state membre, precum și exemple de gândire orientată spre viitor. În acest scop, a fost inclusă și o vizită la șantierul de construcție a primului depozit geologic la adâncime din lume, din Finlanda (a se vedea anexa VII).

34

Activitățile de audit au fost efectuate în perioada aprilie 2015-aprilie 2016.

35

Auditul Curții nu a acoperit conformitatea cheltuielilor aferente proiectelor cu normele aplicabile fondurilor. Procedurile de achiziții publice nu au fost nici ele vizate de audit. Nu au fost evaluate securitatea în materie de radioactivitate sau siguranța instalațiilor, deoarece aceasta ține de responsabilitatea autorităților naționale competente. Curtea nu a încercat, sub nicio formă, să pledeze în favoarea sau împotriva energiei nucleare și nici să tragă concluzii cu privire la mixul energetic din UE; aceste aspecte nu sunt abordate în cadrul raportului de față.

25Raportul special nr. 16/2011.

Observații

Au fost înregistrate unele progrese în materie de dezafectare în raport cu situația din 2011, dar se prefigurează o serie de provocări critice

36

În această secțiune, sunt prezentate constatările Curții privind progresele înregistrate în raport cu situația din 2011 în procesul de dezafectare sprijinit prin programele de asistență ale UE, fiind subliniate întârzierile înregistrate la nivelul proiectelor-cheie de infrastructură.

Au fost înregistrate progrese în zonele care nu sunt controlate, dar dezafectarea clădirilor reactoarelor încă nu a fost demarată, iar infrastructura de gestionare a deșeurilor radioactive a fost realizată doar parțial

37

Pentru fiecare dintre cele trei centrale nucleare, Curtea a examinat:

—măsura în care închiderea centralelor nucleare este ireversibilă;

—progresele realizate în ceea ce privește activitățile de demontare în zonele controlate și în zonele care nu sunt controlate;

—disponibilitatea infrastructurii de gestionare a combustibilului uzat și a deșeurilor, necesară pentru activitățile de dezafectare și de demontare.

Autoritățile naționale susțin că închiderea centralelor este acum ireversibilă, dar realizările preconizate stabilite de Comisie nu s-au materializat încă

38

În 2011, Comisia a identificat patru realizări preconizate care trebuie să se materializeze pentru ca închiderea unei centrale nucleare să poată fi considerată ireversibilă²⁶. În tabelul 3 este prezentată evaluarea Curții cu privire la gradul în care au fost obținute aceste realizări preconizate în Lituania, în Bulgaria și în Slovacia.

39

Autoritățile din Lituania, Bulgaria și Slovacia susțin că, având în vedere progresele realizate, închiderea centralelor este ireversibilă, întrucât, în prezent, nu ar mai fi posibil din punct de vedere tehnic sau nu ar mai fi rentabil ca acestea să își reia activitatea²⁷.

Tabelul 3

Evaluarea Curții cu privire la stadiul, la 31 decembrie 2015, al realizărilor preconizate care indică închiderea ireversibilă a celor trei centrale nucleare

Realizările preconizate
Ignalina, Lituania
Kozlodui, Bulgaria
Bohunice, Slovacia

1. Centrala nucleară este menținută în condiții de securitate, în regim post-închidere, până la descărcarea completă a combustibilului
Parțial materializată
Activitatea de menținere în condiții de securitate este în curs. Descărcarea reactorului 1 este finalizată. Reactorul 2 nu este încă descărcat de combustibil.
Materializată
Reactoarele și bazinele de stocare a combustibilului au fost descărcate.
Materializată
Reactoarele și bazinele de stocare a combustibilului au fost descărcate.

2. Autorizația de dezafectare a fost obținută
Nematerializată
Autorizația nu a fost încă eliberată.
Parțial materializată
A fost eliberată autorizația pentru unitățile 1-2; pentru unitățile 3-4, emiterea autorizației este preconizată pentru 2016.
Materializată
Autorizație eliberată în 2015.

3. Proiectarea procesului de demontare a miezului reactorului/circuitului primar este finalizată
Parțial materializată
Proiectarea procesului de demontare nu este finalizată încă, există un studiu în curs de realizare (a se vedea proiectul 6 din anexa V).
Parțial materializată
Proiectul privind proiectarea procesului de demontare se află în faza de achiziție.
Parțial materializată
Proiectul privind proiectarea procesului de demontare este încă în curs de desfășurare (a se vedea proiectul 16 din anexa V).

4. Au fost demarate operațiunile de demontare în cadrul clădirii reactorului
Parțial materializată
Au avut loc deocamdată doar lucrări minore în clădirea reactorului.
Parțial materializată
Au avut loc deocamdată doar lucrări minore în clădirea reactorului.
Parțial materializată
Au avut loc deocamdată doar lucrări minore în clădirea reactorului.

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza informațiilor furnizate de autoritățile naționale.

40

Cu toate acestea, una dintre realizările preconizate pe baza cărora se determină dacă procesul de dezafectare nucleară a atins un stadiu ireversibil este existența unei autorizații de dezafectare, care este necesară înainte să poată fi începute lucrările în zona controlată. Față de anul 2011, atât Bulgaria, cât și Slovacia au avansat de la o autorizație de funcționare la una de dezafectare pentru centralele lor respective, însă nu același lucru s-a întâmplat în cazul Lituaniei.

—Centrala Ignalina din Lituania nu a obținut încă autorizația de dezafectare, această etapă fiind programată acum pentru 2022, așadar cu 10 ani mai târziu decât se planificase inițial și după trecerea a 18 ani de la data la care unitatea 1 a încetat producția de energie electrică.

—Centrala Kozlodui din Bulgaria a obținut, la 27 noiembrie 2014, o autorizație de dezafectare pe 10 ani pentru primele sale două unități, iar primirea autorizației de dezafectare pentru unitățile 3 și 4 este preconizată pentru 2016. Cu toate acestea, este posibil să fie necesare o serie de autorizații suplimentare pentru efectuarea unor lucrări majore de demontare a sistemelor critice ale reactoarelor sau a reactoarelor propriu-zise.

—Centrala Bohunice din Slovacia a primit autorizația actuală de dezafectare la 23 decembrie 2014, aceasta permițându-i să demareze procesul de demontare în clădirea reactorului. Planul de dezafectare prevedea începerea lucrărilor majore de demontare abia la sfârșitul anului 2015. Aceste lucrări majore nu au fost încă demarate.

Au fost realizate progrese în ceea ce privește activitățile de demontare în zonele care nu sunt controlate

41

După cum se arată în tabelul 3, niciuna dintre cele trei centrale nu a finalizat încă proiectarea activităților de demontare a miezului reactorului/circuitelor primare și nu a efectuat decât cel mult lucrări minore în clădirile reactoarelor. Aceasta înseamnă că provocările critice pe care le presupune activitatea în zona controlată, inclusiv în clădirea reactorului, abia acum urmează pentru toate cele trei state membre.

42

Au fost realizate însă progrese în ceea ce privește activitățile de demontare în zona care nu este controlată. De la publicarea raportului precedent, lucrările de demontare a anumitor componente esențiale, cum ar fi sălile turbinelor din zona care nu este controlată, au avansat în toate cele trei amplasamente (a se vedea exemplul din figurile 8 și 9). În Lituania, demontarea a început mai târziu decât era planificat, dar s-au înregistrat progrese din 2014.

Figurile 8 și 9

Fotografii care arată progresele realizate în ceea ce privește demontarea componentelor esențiale din sala turbinelor din cadrul centralei nucleare Bohunice V1 din Slovacia

Figura 8 — Înainte de demontare

2011: Sala turbinelor cu turbine

© Javys.

Figura 9— După demontare

2015: Sala turbinelor fără turbine

© Javys.

S-au înregistrat unele progrese în privința infrastructurii de gestionare a deșeurilor, dar instalațiile de depozitare definitivă a combustibilului uzat se află abia în faza de concepție

43

Autorizația pentru a avansa în procesul de dezafectare se eliberează numai dacă, printre altele, s-au implementat soluții corespunzătoare pentru gestionarea deșeurilor și există o infrastructură adecvată pentru acestea. Întrucât diferitele tipuri de deșeuri generate presupun un tratament diferit (a se vedea tabelul 2), este necesar să se realizeze un inventar radiologic și o caracterizare radiologică a instalațiilor și a deșeurilor radioactive suficient de complete pentru a se determina cu precizie metodologiile și tehnologiile care sunt necesare pentru decontaminarea, demontarea și fragmentarea sistemelor și a structurilor, precum și pentru a se putea selecta soluțiile optime de gestionare a deșeurilor. De la auditul precedent al Curții și până în prezent, toate cele trei state membre au înregistrat anumite progrese în această privință. Cu toate acestea, deși, în general, se află în grafic față de planul de dezafectare, caracterizarea radiologică a clădirilor reactoarelor nu este încă exhaustivă pentru niciuna dintre cele trei centrale.

44

În ceea ce privește deșeurile de activitate foarte joasă până la medie (a se vedea tabelul 4), toate cele trei state membre au înregistrat unele progrese în construirea infrastructurii principale necesare pentru gestionarea acestor deșeuri. Infrastructura existentă corespunde nevoilor actuale în acest stadiu al procesului de dezafectare. Prin urmare, nu există un risc iminent, la niciuna dintre cele trei centrale, ca dezafectarea să trebuiască să fie suspendată din cauza unei capacități insuficiente a infrastructurii de gestionare a deșeurilor. Cu toate acestea, un număr de proiecte vizând gestionarea deșeurilor cu niveluri de radioactivitate mai ridicate sau vizând să facă față unor cantități crescute de deșeuri în viitor se confruntă cu întârzieri, iar altele sunt încă în faza de concepție (a se vedea tabelul 4 și punctele 60-71).

45

Deșeurile de activitate înaltă iau, în general, una dintre următoarele două forme: combustibil nuclear uzat destinat depozitării sau materialele reziduale obținute după reprocesarea combustibilului nuclear uzat. În general, combustibilul nuclear uzat reprezintă 95 % din volumul deșeurilor de activitate înaltă și este responsabil pentru un procent variind între 95 % și 99 % din radioactivitatea totală a centralei nucleare. După ce elementele constituind combustibilul nuclear uzat sunt îndepărtate din reactor (a se vedea figura 10), ele sunt fie reprocesate, fie plasate într-o instalație de stocare intermediară pentru o durată de circa 50 de ani.

Tabelul 4

Progrese realizate în construirea infrastructurii de gestionare a deșeurilor de activitate foarte joasă până la medie: situația din 2011 și situația din 2015

| 2011 | 2015
Ignalina, Lituania | Lucrările la „zona de stocare tampon” pentru depozitul destinat deșeurilor de activitate foarte joasă sunt în curs de desfășurare. | Zona de stocare tampon a fost finalizată și 80 % din capacitatea actuală a acesteia este deja ocupată.
Construcția instalației de la suprafață nu a fost încă demarată. | Construcția instalației de la suprafață nu a fost încă demarată, deoarece procedura de achiziție întâmpină întârzieri ca urmare a modificărilor intervenite în proiectul tehnic.
Depozitul la mică adâncime pentru deșeuri radioactive de activitate joasă și medie cu durată de viață scurtă se află în faza de proiectare. | Depozitul la mică adâncime se află încă în faza de proiectare și înregistrează o întârziere de un an.
Instalația pentru gestionarea și stocarea deșeurilor solide de activitate medie cu durată de viață lungă înregistrează o întârziere de 3,5 ani. | Instalația de gestionare și stocare a deșeurilor solide înregistrează o întârziere de 9 ani. Recepția operațională este planificată pentru 2018. Nu există nicio instalație disponibilă pentru depozitarea deșeurilor rezultate din demontarea reactorului, deși a fost demarat un proiect conex.
Kozlodui, Bulgaria | Se utilizează instalațiile de tratare și de depozitare existente la fața locului, dar sunt necesare capacități de tratare și de depozitare suplimentare pentru activitățile viitoare de dezafectare. | Conform unei evaluări realizate de către titularul autorizației de dezafectare, și anume Întreprinderea de Stat pentru Gestionarea Deșeurilor Radioactive, capacitatea instalațiilor existente de depozitare a deșeurilor radioactive ar trebui să fie suficientă până în 2022.
Este prevăzută construirea unei instalații naționale de depozitare a deșeurilor radioactive de activitate joasă și medie, care ar urma să fie finalizată până la sfârșitul anului 2015. | Instalația națională de depozitare a deșeurilor radioactive de activitate joasă și medie, principalul element lipsă, înregistrează o întârziere de 6 ani. Finalizarea acesteia este preconizată pentru 2021 (a se vedea punctul 56).
Bohunice, Slovacia | Se utilizează instalațiile de tratare și de depozitare existente la fața locului. Sunt necesare capacități de tratare și de depozitare suplimentare pentru activitățile viitoare de dezafectare. | Proiectul aflat în curs pentru mărirea capacității depozitului național de deșeuri radioactive de activitate foarte joasă este prevăzut să fie finalizat în 2018.

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza informațiilor furnizate de autoritățile naționale.

Figura 10

Coș de stocare a elementelor conținând combustibil nuclear uzat pentru un reactor de tip VVER440/230

© Javys.

46

În Bulgaria și în Slovacia, descărcarea combustibilului din reactoare a fost finalizată, în timp ce, în Lituania, combustibilul este încă parțial prezent în reactorul unității 2, iar bazinele de stocare din cadrul unității 1 conțin în continuare combustibil nuclear uzat. În Bulgaria și în Slovacia, elementele constituind combustibilul nuclear uzat sunt încă clasificate ca materiale destinate unei posibile utilizări în viitor, deși, în mod inevitabil, o parte din acest material va necesita depozitare definitivă. Tabelul 5 oferă o imagine de ansamblu a clasificării combustibilului nuclear uzat, a amplasamentelor în care este depozitat în prezent și a mijloacelor actuale de stocare, precum și a stadiului în care se află infrastructura de gestionare intermediară a acestui combustibil.

Tabelul 5

Imagine de ansamblu a modalităților de depozitare și clasificarea combustibilului nuclear uzat

| A fost descărcat combustibilul din miezul reactorului? | A fost descărcat combustibilul din reactor și din bazinele de stocare? | Clasificarea combustibilului nuclear uzat | Amplasamentul actual al combustibilului nuclear uzat | Este disponibil un depozit definitiv pentru eliminarea combustibilului nuclear uzat?
Ignalina, Lituania | Unitatea 1 | Da | Nu | Deșeu de activitate înaltă | În bazinele de stocare ale reactorului la unitatea 1 și într-un depozit de stocare intermediară uscată a combustibilului uzat pe amplasamentul centralei | Nu
Unitatea 2 | Nu | Nu | Deșeu de activitate înaltă | În miezul reactorului la unitatea 2 și în bazinele de stocare ale reactorului în unitatea 2 | Nu
Kozlodui, Bulgaria | Da | Da | Material destinat unei posibile utilizări în viitor | Instalație de stocare intermediară uscată și sub apă a combustibilului uzat, de pe amplasamentul centralei; o parte a combustibilului a fost expediată în Rusia | Nu
Bohunice V1, Slovacia | Da | Da | Material destinat unei posibile utilizări în viitor | Instalație de stocare intermediară sub apă a combustibilului uzat, de pe amplasamentul centralei | Nu

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza informațiilor furnizate de autoritățile naționale.

47

Tabelul 6 oferă o imagine de ansamblu a progreselor realizate, față de situația din 2011, în ceea ce privește construcția infrastructurii de stocare intermediară a combustibilului nuclear uzat. Progresele au fost deosebit de lente în cazul Lituaniei, din cauza întârzierilor care au afectat construcția instalației de stocare intermediară a combustibilului uzat.

Tabelul 6

Progresele realizate în ceea ce privește construcția infrastructurii de stocare intermediară a combustibilului nuclear uzat, situația din 2011 și din 2015

2011
2015

Ignalina, Lituania
Combustibilul nu putea fi descărcat din unități atât timp cât instalația de stocare intermediară a combustibilului uzat nu era funcțională. Proiectul pentru construcția acestei instalații înregistra însă o întârziere de patru ani față de termenul prevăzut.
Construcția instalației de stocare intermediară a combustibilului uzat a înregistrat o întârziere suplimentară de șase ani, ceea ce propulsează la 10 ani durata totală a întârzierii față de termenul prevăzut în planul final de dezafectare din 2005. Finalizarea acestei instalații este o condiție prealabilă pentru obținerea autorizației de dezafectare.

Kozlodui, Bulgaria
Existau întârzieri semnificative și depășiri ale bugetului în ceea ce privește proiectarea și construcția unei instalații de stocare intermediară uscată a combustibilului uzat în vederea stocării ansamblurilor de combustibil uzat în butoaie.
Certificatul de recepție a fost obținut în martie 2013 și, până în 2015, fuseseră depozitate șase butoaie încărcate dintre cele 34 planificate. La 29 ianuarie 2016, a fost obținută o autorizație de funcționare pe 10 ani pentru instalația de stocare.

Bohunice, Slovacia
Era disponibilă o instalație de stocare intermediară sub apă a combustibilului uzat.
Combustibilul uzat de la centrala nucleară V1 este depozitat în instalația de stocare intermediară a combustibilului uzat de pe amplasamentul centralei. Capacitatea de stocare a acestei instalații va fi suficientă până în 2024, an până în care se va stoca combustibil nuclear uzat și de la alte centrale. Până la luarea unei decizii privind eliminarea finală, există planuri pentru construcția unei instalații de stocare intermediară uscată a combustibilului uzat.

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza informațiilor furnizate de autoritățile naționale.

48

Stocarea intermediară a combustibilului nuclear uzat constituie o soluție temporară înainte de eliminarea finală a acestuia. Depozitare definitivă într-un depozit geologic la adâncime, de regulă la cel puțin câteva sute de metri sub pământ, este în general recunoscută ca fiind opțiunea preferată pentru eliminarea finală a deșeurilor de activitate înaltă (a se vedea anexa VII pentru un exemplu în acest sens). În principiu, orice țară care are un program nuclear trebuie să elaboreze un program pentru construirea unui depozit adecvat²⁸. Anumite țări generează însă volume mici de deșeuri radioactive, au resurse financiare limitate sau nu prezintă condițiile geologice adecvate²⁹. După cum se arată în tabelul 5, niciunul dintre cele trei state membre vizate de raportul de față nu are în prezent acces la un astfel de depozit în scopul eliminării finale. Alte state membre ale UE se confruntă cu aceleași dificultăți.

49

Accesul la o instalație de depozitare definitivă ar putea fi asigurat prin cooperare multinațională. În cazul unui „depozit multinațional”, deșeuri provenind din mai multe țări ar putea fi depozitate într-o structură comună. Dacă toate țările participante la un astfel de proiect sunt situate în aceeași regiune, depozitul este denumit, de regulă, „depozit regional”³⁰.

50

Directiva UE privind deșeurile radioactive oferă posibilitatea cooperării regionale în acest domeniu și recunoaște în mod expres că „unele state membre consideră că utilizarea comună a instalațiilor pentru gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, inclusiv a instalațiilor de depozitare definitivă, poate reprezenta o măsură benefică, sigură și rentabilă”³¹. Cu toate acestea, anumite state membre restricționează, în legislația lor națională, importul de deșeuri nucleare. De exemplu:

—Lituania interzice importul de deșeuri radioactive și de combustibil nuclear uzat, cu excepția: (a) tranzitului deșeurilor radioactive și a combustibilului nuclear uzat pe teritoriul Lituaniei; și (b) cu excepția reimportului de deșeuri radioactive și de combustibil uzat procesate în străinătate³².

—Bulgaria interzice importul de deșeuri radioactive, cu excepția: (a) reimportului de surse uzate sigilate de radiații ionizante fabricate în Bulgaria; și (b) cu excepția deșeurilor radioactive reprocesate pentru Bulgaria³³.

—Slovacia interzice importul de deșeuri radioactive, cu excepția: (a) transportului pe teritoriul țării; și (b) cu excepția importurilor de deșeuri radioactive în vederea reprocesării și a tratării lor³⁴.

51

Pe întreg teritoriul UE, nu există decât un singur depozit geologic la adâncime aflat în prezent în construcție în Finlanda (a se vedea anexa VII). De la adoptarea de către guvernul finlandez a primei hotărâri privind calendarul de implementare și de când au început primele demersuri de căutare a unui amplasament, în 1983, vor fi trecut aproape 40 de ani până la momentul la care va putea începe depozitarea (figura 11 prezintă calendarul proiectului). Depozitarea definitivă a combustibilului uzat este planificată să demareze la începutul anilor 2020.

Figura 11

Cronologia proiectului de construcție a unui depozit geologic la adâncime în Finlanda

© Posiva Oy.

52

Există și alte state membre care lucrează în prezent la pregătirea unui depozit geologic la adâncime și se află în diferite etape ale proiectului.

—În Suedia, s-a depus o cerere privind construcția unui depozit geologic la adâncime pe amplasamentul selectat de la Forsmark, cerere care este în curs de examinare de către autoritatea națională suedeză pentru protecția radiologică. Construcția și darea în exploatare sunt programate să fie finalizate până în 2028³⁵.

—În Franța, este posibil ca o cerere de construcție să fie prezentată în 2017/2018. Faza de exploatare experimentală este programată pentru perioada 2025-2035, exploatarea comercială urmând să fie demarată după 2035³⁶.

—În Germania, „Comisiei pentru depozitarea deșeurilor radioactive de activitate înaltă” i-a fost încredințată sarcina de a elabora un raport până la sfârșitul anului 2016 în vederea pregătirii procesului de selecție a unui amplasament. În conformitate cu legislația națională, până în 2031 trebuie să se ia o decizie privind selecția amplasamentului. Depozitarea ar putea începe, cel mai devreme, în 2045/2050³⁷.

53

Conform Directivei privind deșeurile radioactive, adoptată de UE în 2011, statele membre trebuiau să elaboreze, până în august 2015, un program național în materie, inclusiv planul pentru depozitarea definitivă. Comisia are obligația de a prezenta un raport Parlamentului și Consiliului cu privire la punerea în aplicare a acestei directive, dar nu a făcut încă acest lucru³⁸.

54

Curtea a analizat programele naționale respective ale celor trei state membre și a ajuns la concluzia că Lituania, Bulgaria și Slovacia abia au început discutarea potențialelor soluții de depozitare definitivă; discuțiile se află, așadar, la un nivel conceptual.

55

Programul național din Bulgaria enumeră trei opțiuni pentru gestionarea deșeurilor de activitate înaltă, inclusiv a combustibilului uzat:

—reprocesarea în alte țări;

—participarea la soluții de depozitare definitivă regionale sau internaționale, fără a pune în pericol implementarea programului național;

—depozitarea definitivă a deșeurilor de activitate înaltă în Bulgaria.

Autoritățile bulgare intervievate în cadrul auditului și-au exprimat preferința pentru cea de a doua opțiune, cea regională, din cauza preocupărilor legate de capacitatea nucleară redusă a țării, de condițiile sale geologice și climatice, de legislație, de opinia publică, de capacitățile financiare și de volumul de deșeuri radioactive de activitate înaltă. Decizia finală cu privire la opțiunea care va fi selectată trebuie luată până în 2030. Ca soluție temporară, programul național prevede construirea unei instalații de stocare prealabilă depozitării definitive.

56

Programul național din Lituania, adoptat în luna decembrie 2015, prevede construirea unui depozit definitiv în Lituania. Cu toate acestea, autoritățile lituaniene care au fost intervievate au împărtășit preocupările invocate de autoritățile bulgare și au exprimat, la rândul lor, o preferință pentru o soluție regională.

57

Programul național din Slovacia prevede două posibilități:

—depozitarea definitivă într-un depozit geologic la adâncime din Slovacia, pentru care programul conține o estimare a costurilor;

—monitorizare și sprijin pentru construirea unui depozit internațional.

58

Niciunul dintre cele trei state membre nu a indicat ce regiune sau ce țări ar putea fi implicate într-o posibilă soluție regională sau într-o altă soluție la nivelul UE.

Aproape toate proiectele-cheie de infrastructură de dezafectare au înregistrat întârzieri

59

Pentru a determina progresele înregistrate în materie de dezafectare față de situația din 2011, Curtea a colectat date privind un eșantion de 18 proiecte-cheie de sprijin și de infrastructură de dezafectare din cele trei state membre, proiecte care au fost finanțate prin programele de asistență ale UE (a se vedea anexa VI)³⁹.

60

Aproape toate proiectele-cheie de infrastructură de dezafectare din eșantion au înregistrat întârzieri între 2011 și 2015. După cum se poate observa din anexa VI, de la lansarea implementării lor și până la sfârșitul anului 2015, aceste proiecte au acumulat întârzieri de până la aproximativ zece ani. Aceste întârzieri se numără printre principalele motive pentru care Lituania și-a amânat termenul-limită stabilit pentru dezafectare cu încă nouă ani față de situația din 2011, când a fost publicat raportul anterior al Curții. Termenul final pentru dezafectare în Lituania este, în prezent, anul 2038.

61

În raportul Curții din 2011, s-a remarcat că, în Lituania, implementarea proiectului de realizare a instalației de stocare intermediară a combustibilului uzat (a se vedea figura 12) a înregistrat o întârziere de peste patru ani, așa cum se menționează în tabelul 6. De atunci, s-a mai acumulat o întârziere de șase ani. Progresul lucrărilor aferente proiectului a fost deosebit de lent între 2011 și 2014. Abia la începutul anului 2013 s-au luat decizii pentru reluarea și finalizarea proiectului. Întârzierile care au afectat acest proiect au frânat operațiunile de descărcare a combustibilului din reactor (a se vedea proiectul nr. 1 din anexa V).

Figura 12

Instalația de stocare intermediară a combustibilului uzat de la centrala nucleară Ignalina, Lituania

© INPP.

© INPP.

62

Un alt proiect-cheie din Lituania, și anume instalația de recuperare, de tratare și de stocare a deșeurilor solide, a înregistrat o întârziere de cinci ani de la ultimul audit al Curții, rezultând o întârziere totală de nouă ani. Litigiile comerciale cu contractantul legate de acest proiect au fost soluționate și programul de asistență al UE a plătit 55 de milioane de euro cu titlu de compensație; o sumă suplimentară de 17,9 milioane de euro a fost pusă deoparte pentru riscuri anticipate.

63

Printre cauzele principale ale întârzierilor înregistrate în Lituania se numără litigiile contractuale, informațiile insuficiente cu privire la modul în care a fost construită efectiv centrala, datele incomplete cu privire la instalație și la combustibilul uzat, precum și coordonarea și supravegherea insuficientă a activităților subcontractanților.

64

Deși au existat întârzieri la nivelul proiectelor și în Bulgaria și Slovacia, ele nu s-au soldat cu amânarea termenului-limită planificat pentru dezafectare. În Slovacia, termenul final a rămas 2025. În Bulgaria, acest termen a fost chiar devansat cu cinci ani, de la 2035 la 2030, deși acest lucru se datorează strategiei naționale din 2011 pentru gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, în care s-a optat în mod formal pentru un stadiu final de sit dezafectat, eliminându-se așadar opțiunea stadiului de „sit regenerat”, care ar necesita mai mult timp.

65

Printre exemplele de întârzieri întâmpinate în Bulgaria în cadrul proiectelor, se pot enumera următoarele:

—Construcția unei instalații esențiale de gestionare a deșeurilor radioactive, instalația națională de depozitare definitivă a deșeurilor radioactive de activitate joasă și medie, era planificată să fie finalizată în 2015 (a se vedea tabelul 4 și figura 13). Procesul a înregistrat însă o întârziere de șase ani, în special ca urmare a respingerii studiului de impact asupra mediului, care a trebuit să fie relansat și este încă în curs de desfășurare. Termenul pentru finalizarea acestei instalații este acum 2021 (a se vedea proiectul nr. 11 din anexa V).

Figura 13

Amplasament în așteptarea construirii instalației naționale de depozitare a deșeurilor radioactive de activitate joasă și medie din Bulgaria

© SERAW.

—Construcția instalației de topire pe bază de tehnologie cu arc de plasmă, care este o structură pentru tratarea și condiționarea deșeurilor solide cu factor ridicat de reducere a volumului, înregistrează o întârziere de aproape cinci ani. Printre cauzele acestei întârzieri se numără dificultățile de identificare a unor soluții tehnologice care nu mai fuseseră utilizate până atunci, modificările survenite în cadrul de reglementare care au condus la trei revizuiri în proiectarea instalației și contestația depusă împotriva studiului de impact asupra mediului. Autorizația de construcție a fost eliberată la 14 mai 2015, iar finalizarea este prevăzută acum pentru luna iunie 2017 (a se vedea figura 14 și proiectul nr. 11 din anexa V).

Figura 14

Lucrări pregătitoare pentru montarea instalației de topire pe bază de tehnologie cu arc de plasmă

© SERAW.

66

În Slovacia, proiectul de decontaminare a circuitului primar (a se vedea figura 15), care trebuie finalizat înainte să poată fi demontată partea centrală a clădirii reactorului, era inițial planificat să se încheie în 2014. Întrucât au rămas nerezolvate numeroase dificultăți tehnice, data-limită pentru finalizarea proiectului nu era încă cunoscută la sfârșitul lunii ianuarie 2016 și nici nu se putea determina încă impactul pe care această întârziere urma să îl aibă asupra costurilor și a calendarului general al procesului de dezafectare (a se vedea proiectul nr. 16 din anexa V).

Figura 15

Reactorul de tip VVER440/230 și componentele principale din circuitul primar de răcire

© Javys.

67

Exemplele de mai sus indică faptul că au existat diferite motive pentru întârzierile înregistrate în cele trei state membre, printre acestea putând fi enumerate:

—dificultățile întâmpinate la identificarea și la implementarea în premieră a unor soluții tehnologice;

—istoricul incomplet al datelor referitoare la funcționarea instalațiilor și informațiile insuficiente cu privire la modul în care au fost construite efectiv centralele;

—inventarul incomplet și/sau caracterizarea incompletă a deșeurilor, în special pentru clădirile reactoarelor.

68

În unele cazuri, avansarea lucrărilor din cadrul unor proiecte a fost frânată de necesitatea de a se modifica substanțial planurile sau chiar de a se suspenda complet proiectul, în pofida faptului că propunerile de proiecte trecuseră deja prin mai multe etape de examinare și aprobare. Acest lucru sugerează că s-au întâmpinat dificultăți la selectarea și conceperea proiectelor și semnalează, în egală măsură, provocările cu care se confruntă ministerele, autoritățile naționale și beneficiarii finali pe măsură ce procesul de dezafectare avansează spre etapa critică în care trebuie abordată clădirea reactorului, etapă pentru care sunt necesare cunoștințe specifice și experiență în vederea demontării, a deplasării și a stocării structurilor și a componentelor din zona controlată.

69

În același timp, s-a constatat, în special în rândul titularilor de autorizații de dezafectare, un anumit grad de dependență de experți externi, cum ar fi consultanți, ingineri și juriști (a se vedea tabelul 7 pentru costurile aferente experților externi). Deși utilizarea experților externi este obligatorie conform normelor BERD și s-a dovedit a fi indispensabilă pentru planificare și pentru etapa inițială a implementării, gradul în care se recurge la acești experți ar trebui să descrească odată cu trecerea anilor, pe măsură ce cunoștințele sunt transferate către personalul local.

Tabelul 7

Costurile aferente experților externi în perioada 2001-2015 și ponderea pe care o reprezintă acestea din sprijinul alocat de UE pentru dezafectare

Ignalina, Lituania
2001-2016
Kozlodui, Bulgaria
2001-2015¹
Bohunice, Slovacia
2003-2016

milioane de euro
% din sprijinul UE
milioane de euro
% din sprijinul UE
milioane de euro
% din sprijinul UE

75
9
99
20
45
9

1Cifrele referitoare la Bulgaria includ un contract pentru unitatea de management al proiectului, încheiat pe perioada 2016-2019.

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor referitoare la proiecte furnizate de către organismele responsabile de implementare și în rapoartele de monitorizare a proiectelor de dezafectare nucleară.

70

În plus, lipsa, la nivelul Uniunii Europene, de ingineri calificați și cu experiență relevantă reprezintă un risc. Acest lucru este adevărat în special în cazul Lituaniei, care se confruntă cu o lipsă de experiență internațională pentru demontarea reactorului său de tip RBMK, primul de acest gen care urmează să fie dezafectat (a se vedea punctul 2)⁴⁰.

71

Cele trei state membre încearcă să își consolideze capacitățile tehnice și să intensifice schimbul de cunoștințe. De exemplu:

—În Bulgaria, în luna aprilie 2013, cele două unități de management al proiectelor, responsabile de dezafectare și, respectiv, de construirea unei instalații naționale de depozitare definitivă a deșeurilor radioactive de activitate joasă și medie, au fuzionat și au fost integrate în Întreprinderea de Stat pentru Gestionarea Deșeurilor Radioactive, care deține autorizația de dezafectare. Consultantul extern care acordă asistență acestei unități integrate de management al proiectului a fost încorporat în structura organizatorică a acestei întreprinderi de stat. Personalul consultantului extern detașat la fața locului lucrează în tandem cu omologii lor locali pentru fiecare proiect. Puterea de decizie finală revine șefului unității de management al proiectului, care este un angajat local al Întreprinderii de Stat pentru Gestionarea Deșeurilor Radioactive. Aceasta a antrenat creșterea responsabilității și un grad mai înalt de asumare a procesului.

—În Slovacia, JAVYS a.s., întreprinderea de stat responsabilă de dezafectare și de gestionarea deșeurilor radioactive, a organizat, în luna martie 2015, un seminar pentru schimbul de cunoștințe cu o durată de două zile, la care au participat reprezentanți ai centralelor nucleare Ignalina, Bohunice și Kozlodui, ai BERD, ai Comisiei Europene și ai Ministerului Economiei din Slovacia.

Costul estimat al dezafectării va fi de cel puțin 5,7 miliarde de euro și se va ridica la dublul acestei sume în cazul în care este inclus în calcul și costul depozitării definitive

72

În raportul său anterior, Curtea a observat că toate cele trei planuri naționale de dezafectare și estimările incluse în acestea cu privire la costuri erau incomplete. S-au constatat deficite semnificative de finanțare. Auditul care face obiectul prezentului raport a analizat modul în care costurile de dezafectare și nivelul resurselor financiare disponibile au evoluat, atât la nivelul UE, cât și la nivel național. Totodată, Curtea și-a propus să estimeze costul integral, inclusiv costul depozitării definitive, cu care se vor confrunta cele trei state membre și a analizat modul în care sunt înregistrate datoriile pentru costurile viitoare.

În comparație cu cifra estimată în 2010, costul total estimat al dezafectării a crescut cu 40 %, ajungând la 5,7 miliarde de euro

73

În raportul său anterior, Curtea a recomandat o evaluare detaliată a costurilor care rezultă din dezafectarea nucleară. În 2014, statele membre au actualizat estimările de costuri pentru dezafectarea nucleară incluse în planurile finale de dezafectare pe care le prezentaseră Comisiei. Slovacia a adus o serie de modificări minore suplimentare în 2015. În urma acestor actualizări, menite să ofere o imagine mai completă, costurile estimate au crescut cu 40 %, de la 4,1 miliarde euro în 2010 la 5,7 miliarde de euro în 2015. Majorarea cea mai accentuată a costurilor a fost înregistrată între 2010 și 2011 (a se vedea figura 16). Au existat diferențe semnificative între cele trei state membre. Lituania a reprezentat cea mai mare parte a creșterii costurilor estimate, și anume de 67 % între 2010 și 2015. În aceeași perioadă, costul estimat pentru centrala de la Bohunice (Slovacia) a crescut și acesta cu 30 %. Costul estimat pentru centrala Kozlodui (Bulgaria) a rămas, în mare parte, același. După o creștere inițială în 2011, estimarea calculată după decizia de devansare a termenului arată o scădere a costurilor cu 136 de milioane de euro (a se vedea punctul 64).

74

Începând cu anul 2011, toate cele trei state membre și-au îmbunătățit abordarea utilizată în planurile lor finale de dezafectare pentru a estima costurile activităților de dezafectare nucleară. În prezent, ele utilizează cea mai recentă metodologie din domeniu, cunoscută ca Structura internațională pentru stabilirea costurilor de dezafectare a instalațiilor nucleare (International Structure for Decommissioning Costing of Nuclear Installations)⁴¹. Cu toate acestea, persistă unele incertitudini în ceea ce privește întreaga listă de activități și costurile asociate pe care le implică demontarea clădirilor respective ale reactoarelor, în special deoarece nu există deocamdată, pentru niciunul dintre situri, un inventar complet și nici o caracterizare radiologică integrală a zonei controlate (a se vedea punctul 32).

Figura 16

Evoluția costurilor estimate ale dezafectării, între 2010 și 2015

Sursa: cifrele pentru 2010 provin din planurile finale de dezafectare. Cifrele pentru 2011 provin din estimările actualizate care au fost prezentate în cadrul reuniunii din martie 2011 a Comitetului programului de asistență pentru dezafectarea nucleară. Cifrele pentru 2015 provin din versiunea actualizată a planurilor finale de dezafectare, din programele anuale de activitate pentru 2015 și, în cazul Slovaciei, ca urmare a actualizării, din proiectul de program anual de activitate pentru 2016.

Statele membre, în special Lituania, se confruntă cu provocări financiare

75

Pentru toate cele trei state membre, Curtea a comparat costurile estimate și resursele financiare disponibile identificate în cadrul ultimului său audit cu cele mai recente cifre disponibile la momentul acestui audit. În prezent, finanțarea UE pentru activitățile de dezafectare este prevăzută până în 2020. Totuși, cele 4,0 miliarde de euro reprezentând finanțarea disponibilă la nivel național și din partea UE nu acoperă costul total estimat de 5,7 miliarde de euro, care nu include costurile de depozitare definitivă (a se vedea tabelul 8 și figura 17). Rezultă deci un deficit de finanțare de 1,7 miliarde de euro până la finalizarea dezafectării. Lituaniei îi corespunde 93 % din acest deficit de finanțare.

Tabelul 8

Costurile totale estimate ale dezafectării și deficitul de finanțare, situația din 2011 și din 2015

(în milioane de euro)

Ignalina,
Lituania
Kozlodui,
Bulgaria
Bohunice,
Slovacia
Total

2011
2015
2011
2015
2011
2015
2011
2015

Costuri estimate
2 930
3 376
1 243
1 107
1 146
1 239
5 319
5 722

Finanțarea națională alocată¹
83
262
171
348
231
476
485
1 086

Finanțarea alocată de UE
1 367
1 553
493
731
489
671
2 349
2 955

Deficit de finanțare
1 480
1 561
579
28
426
92
2 485
1 681

1Finanțarea națională alocată poate fi alcătuită din fonduri specifice create pentru dezafectare, din cheltuieli publice angajate sau din alte surse naționale.

Sursa: 2011: estimările actualizate care au fost prezentate în cadrul reuniunii din martie 2011 a Comitetului programului de asistență pentru dezafectarea nucleară.
2015: autoritățile din statele membre, versiunea actualizată a planurilor finale de dezafectare, programele anuale de activitate pentru 2015 și, în cazul Slovaciei, ca urmare a actualizării, proiectul de program anual de activitate pentru 2016.

Figura 17

Ilustrarea deficitelor de finanțare din 2011 și 2015 în fiecare dintre cele trei state membre

Sursa: pe baza tabelului 8.

În Lituania, creșterea costurilor și deficitul de finanțare sunt substanțiale

76

Estimările din 2015 calculate de Lituania pentru costul total al dezafectării au crescut cu 15 % în comparație cu 2011, dar cu 67 % în comparație cu 2010, ajungând la 3,4 miliarde de euro. Autoritățile lituaniene au atribuit aceste creșteri costurilor cu forța de muncă, amânării datei-limită stabilite pentru dezafectare, precum și depășirilor de costuri înregistrate în proiectele majore de infrastructură de dezafectare. Categoria de cost aferentă inflației reprezenta 26 % din restul costului aferent dezafectării până în 2038, și anume 695 de milioane de euro. Această sumă a fost calculată pe baza unei estimări anuale de 3 % a ratei inflației; cu toate acestea, la momentul calculului efectuat de statul membru, Banca Centrală a Republicii Lituania a estimat rata medie a inflației pentru 2015 (luând în considerare anii 2013 și 2014) la valoarea de 1,5 %.

77

În opinia Curții, amploarea creșterii costurilor indică și o planificare inițială deficitară. De exemplu, actualizarea din 2014 a planului final de dezafectare a inclus 15 activități de dezafectare care nu fuseseră luate în calcul până atunci și al căror cost total a fost estimat la 318 milioane de euro.

78

Analiza Curții cu privire la proiectele-cheie de infrastructură din Lituania, de la începutul implementării lor și până la sfârșitul anului 2015, a confirmat creșteri majore ale costurilor acestora (a se vedea anexa VI). Unele dintre aceste costuri suplimentare au fost cauzate de întârzierile înregistrate de proiecte. De exemplu, întârzierile la nivelul implementării proiectului vizând o instalație de stocare intermediară a combustibilului uzat au avut repercusiuni asupra progreselor în activitatea de descărcare a reactorului; prin urmare, până la sfârșitul anului 2014, au fost antrenate costuri suplimentare de întreținere de peste 61,3 milioane de euro (a se vedea punctul 61), iar data-limită stabilită pentru dezafectare a fost amânată.

79

În general, până la data la care combustibilul este îndepărtat din reactor, numărul angajaților la o instalație în curs de dezafectare este menținut în jurul aceluiași nivel ca pentru o centrală în activitate. Efectivul de personal ar trebui să scadă apoi în mod progresiv, pe măsură ce centrala este scoasă treptat din funcționare.

80

Efectivul de personal a scăzut în cazul tuturor celor trei centrale (a se vedea tabelul 9). Cu toate acestea, la Ignalina (Lituania), unde numai unul dintre cele două miezuri de reactor a fost descărcat de combustibil, ambele unități având în continuare o autorizație de funcționare, efectivul de personal și, prin urmare, costurile finanțate de UE, rămân ridicate. O treime din personal continuă să lucreze la menținerea în condiții de securitate a centralei. Atât în Bulgaria, cât și în Slovacia, angajații au avut posibilitatea de a găsi locuri de muncă la alte reactoare nucleare aflate în continuare în uz și situate în același sit. În Lituania, țară care nu mai produce energie nucleară, acest lucru nu a fost posibil.

Tabelul 9

Efectivul de personal la momentul închiderii reactorului și în 2015

Număr de angajați
Sprijinul acordat de UE (în milioane de euro)³

Activitate deplină¹
în 2015

Ignalina, Lituania
(două reactoare)
3 517
2 127²
171

Kozlodui, Bulgaria
(patru reactoare)
1 400
650
130

Bohunice, Slovacia
(două reactoare)
1 060
239
45

Total
5 977
3 016
346

1Cifre pentru condiții de activitate deplină, valabile la 31 decembrie 2004 pentru Ignalina, la 31 decembrie 2002 pentru Kozlodui și la 1 aprilie 2006 pentru Bohunice.

21 377 de angajați ai centralei de la Ignalina lucrau la dezafectarea nucleară, iar 701 se ocupau de menținerea în condiții de securitate.

3Cifrele referitoare la centrala de la Ignalina acoperă sprijinul UE acordat între data închiderii primei unități în 2005 și anul 2016; pentru Kozlodui, cifrele acoperă sprijinul acordat între data închiderii primei unități în 2003 și anul 2017, iar pentru Bohunice, între data închiderii primei unități în 2008 și anul 2016.

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza cifrelor furnizate de autoritățile din statele membre.

81

De la raportul precedent al Curții, managementul forței de muncă s-a îmbunătățit la Ignalina. De exemplu, direcția acestei centrale nucleare a introdus o strategie de externalizare, care implică analiza mai multor activități, cum ar fi mentenanța echipamentelor și decontaminarea clădirilor cu acces nerestricționat, precum și luarea unor decizii cu privire la opțiunea mai eficientă din punctul de vedere al costurilor: fie achiziționarea serviciilor respective, fie alocarea de personal intern pentru acestea.

82

Totuși, nu a avut loc o validare externă cu privire la caracterul adecvat al numărului de angajați și nu există deocamdată o schemă detaliată de personal care să acopere întregul proces de dezafectare. Având în vedere lipsa de cofinanțare și provocările economice și sociale locale pe care le implică dezafectarea centralei de la Ignalina (Lituania), există riscul ca numărul angajaților acestei centrale să depășească nevoile programului de dezafectare și ca finanțarea acordată de UE pentru dezafectare să fie utilizată pentru a sprijini păstrarea locurilor de muncă.

83

După cum s-a menționat în tabelul 8 și la punctul 76, în Lituania, deficitul de finanțare a crescut semnificativ de la ultimul raport al Curții. În cursul interviurilor cu reprezentanți din Lituania, s-a făcut referire la Protocolul nr. 4 anexat la Tratatul de aderare al acestei țări la UE și la interpretarea autorităților lituaniene, potrivit căreia creșterea costurilor proiectului de dezafectare va continua să fie finanțată de UE⁴². Evaluarea de impact din 2011 a Comisiei a arătat că, în funcție de nevoile lor, sprijinul ar trebui acordat pentru perioada 2014-2020 tuturor celor trei state membre, dar că, dincolo de 2020, Comisia „nu prevede nicio altă prelungire a sprijinului financiar din partea Uniunii” (a se vedea punctul 10)⁴³.

În Bulgaria și în Slovacia există în continuare un mic deficit de finanțare, deși estimările au variat în mod considerabil de-a lungul timpului

84

Grație finanțării alocate de UE pentru perioada 2014-2020, deficitele de finanțare observate în raportul anterior al Curții au scăzut considerabil în Bulgaria și în Slovacia, la 28 de milioane de euro și, respectiv, la 92 de milioane de euro. Estimările cu privire la costuri și la deficitele de finanțare au variat totuși în mod semnificativ. De exemplu:

—Estimarea calculată de autoritățile bulgare pentru deficitul de finanțare a scăzut în mod semnificativ, de la 230 de milioane de euro în septembrie 2014 la 28 de milioane de euro la sfârșitul anului 2015, în principal datorită includerii costurilor suportate de centrala nucleară de la Kozlodui pentru activitățile pregătitoare de dezafectare care nu fuseseră luate în considerare în calculele precedente. Datele Comisiei de la sfârșitul anului 2015 arătau însă un deficit de finanțare de 150 de milioane de euro.

—Pentru Slovacia, datele Comisiei arătau că, la sfârșitul lunii iunie 2015, deficitul de finanțare se ridica la 193 de milioane de euro, în timp ce proiectul de program anual de activitate pentru 2016 menționa suma de 92 de milioane de euro.

85

Astfel de diferențe între cifrele estimate la nivel național și cifrele Comisiei ridică semne de întrebare în ceea ce privește fiabilitatea și robustețea metodelor de calcul utilizate. Mai mult, revizuirile semnificative aduse cifrelor indică faptul că, la momentul auditului, estimările prezentate în planurile finale de dezafectare nu fuseseră încă examinate cu rigurozitate nici de către părțile interesate de la nivel național și nici de către Comisie.

Evaluarea realizată de către Comisie cu privire la planurile de finanțare și la planurile de dezafectare nu a fost adecvată

86

În parte ca reacție la recomandările din raportul anterior al Curții, cadrul legislativ adoptat pentru perioada de finanțare 2014-2020 a introdus trei „condiționalități ex ante”⁴⁴ (a se vedea caseta 1). Acestea sunt condiții prealabile pentru plata oricăror noi fonduri pentru dezafectare în actualul cadru financiar multianual și au scopul de a asigura utilizarea eficace și eficientă a fondurilor UE.

Caseta 1

Condiționalități ex ante

Până la 1 ianuarie 2014, cele trei state membre trebuie să ia măsurile corespunzătoare pentru a îndeplini următoarele condiționalități ex ante:

1.respectarea acquis-ului Tratatului Euratom în domeniul securității nucleare, în special în ceea ce privește transpunerea în legislația națională a Directivei 2009/71/Euratom și a Directivei 2011/70/Euratom;

2.stabilirea, într-un cadru național, a unui plan de finanțare care să identifice integral costurile și sursele de finanțare avute în vedere, necesare pentru finalizarea dezafectării reactoarelor nucleare în condiții de securitate, inclusiv gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive;

3.transmiterea către Comisie a unui plan de dezafectare revizuit și detaliat, defalcat pe detalierea nivelului activităților de dezafectare, inclusiv a calendarului și structurii aferente a costurilor, pe baza unui standard recunoscut la nivel internațional pentru estimarea costurilor de dezafectare.

Sursa: articolul 4 din Regulamentele (Euratom) nr. 1368/2013 și (Euratom) nr. 1369/2013 ale Consiliului.

87

Comisia trebuia să evalueze dacă statele membre luaseră măsurile corespunzătoare pentru a îndeplini aceste condiții înainte să adopte, în octombrie 2014, decizia de finanțare cu privire la programul anual de activitate pentru 2014⁴⁵. Curtea a constatat însă că evaluarea realizată de către Comisie cu privire la planurile de finanțare și la planurile detaliate de dezafectare ale acestor state membre, adică evaluarea celei de a doua și a celei de a treia condiționalități ex ante, nu a fost adecvată. Un raport elaborat în septembrie 2015 de Serviciul de Audit Intern al Comisiei a confirmat analiza Curții. De exemplu, Curtea a constatat că au existat revizuiri considerabile ale estimărilor costurilor totale și ale sumelor necesare pentru finanțare (a se vedea punctul 84) și, în unele cazuri, lipseau planurile detaliate pentru anumite costuri sau activități (a se vedea, de exemplu, punctul 79 privind costurile de personal). Raportul anual de activitate pe 2015 al Direcției Generale Energie⁴⁶ a inclus o rezervă exprimată în legătură cu caracterul adecvat al evaluării efectuate în 2014 de această direcție cu privire la condiționalitățile ex ante.

88

Direcția Generală Energie din cadrul Comisiei Europene a elaborat un plan de acțiune pentru a remedia deficiențele identificate de Serviciul de Audit Intern al Comisiei, fixând termenul-limită pentru finalizarea evaluării condiționalităților ex ante la sfârșitul lunii octombrie 2016. Este esențial ca Comisia să finalizeze această evaluare și să analizeze cu rigurozitate atât planurile de finanțare, cât și planurile de dezafectare pentru fiecare stat membru, deoarece aceste documente constituie baza pentru alocarea finanțării viitoare.

Bugetul UE finanțează cea mai mare parte a costurilor în toate cele trei state membre

89

Toate cele trei state membre au creat fonduri naționale specifice pentru finanțarea politicilor lor naționale referitoare la gestionarea și depozitarea în condiții de securitate a deșeurilor radioactive și la dezafectarea instalațiilor nucleare. Resursele alocate acestor fonduri rămân însă limitate, în special în Lituania.

—În Lituania, Fondul național de asistență pentru dezafectare, creat în 1995, a beneficiat de contribuții din veniturile realizate din exploatarea centralei nucleare până la momentul închiderii acesteia la sfârșitul anului 2009. Existența acestui fond depinde în prezent de veniturile obținute din vânzarea activelor excedentare, de fonduri externe și de dobânda la acestea. În trecut, acest fond a fost utilizat, printre altele, pentru a finanța activități fără legătură cu dezafectarea, cum ar tarife preferențiale la energie electrică și la încălzire sau garanții sociale suplimentare pentru foștii angajați. Potrivit unei estimări puse la dispoziție de Ministerul Energiei, fondul deținea, la 1 ianuarie 2016, o sumă de 4 milioane de euro⁴⁷.

—În 1999, Bulgaria a creat un fond național pentru gestionarea deșeurilor radioactive și un fond pentru dezafectarea instalațiilor nucleare. Ambele fonduri vizau toate instalațiile nucleare din Bulgaria. Primul dintre aceste fonduri este finanțat în principal prin sumele vărsate de producătorii de deșeuri radioactive, principalul contribuitor, cu o rată de 92 %, fiind centrala nucleară de la Kozlodui. Fondul a cheltuit 34,8 milioane de euro pentru unitățile 1-4 ca instalații de gestionare a deșeurilor radioactive și deținea 61 de milioane de euro la sfârșitul anului 2015. Al doilea fond este finanțat prin contribuții din partea operatorilor de instalații nucleare. La sfârșitul anului 2015, fondurile cumulate pentru unitățile 1-4 de la Kozlodui se ridicau la 156 de milioane de euro.

—În 2010, Slovacia a introdus o taxă pe consumul de energie electrică, care este plătită de consumatorul final și urmărește să compenseze „deficitul istoric” și faptul că contribuțiile obligatorii vărsate de operatorii de centrale nucleare începând din 1995 nu au permis acumularea de fonduri suficiente pentru acoperirea costurilor aferente dezafectării nucleare și depozitării definitive a combustibilului uzat. Suma alocată din fondul național de dezafectare pentru dezafectarea centralei nucleare Bohunice V 1 era, la sfârșitul anului 2014, de 290 de milioane de euro.

90

Totalul resurselor naționale disponibile, constituite din fonduri specifice și din alte surse naționale, nu va acoperi costul integral al dezafectării (a se vedea punctul 67 și tabelul 8). Resursele naționale ar acoperi numai 31 % din costurile estimate în Bulgaria și 38 % în Slovacia, în timp ce fondurile naționale alocate în cadrul programului UE de dezafectare nucleară din Lituania ar acoperi mai puțin de 8 % din totalul costurilor de dezafectare. Până în prezent, bugetul UE a finanțat diferența prin programele de asistență pentru dezafectare nucleară.

91

În prezent, nu există nicio cerință prevăzută în legislație care să oblige statele membre să cofinanțeze asistența pentru dezafectare, nici la nivel de program, nici la nivel de proiecte individuale. În schimb, fondurile structurale și de investiții europene⁴⁸ obligă statele membre să contribuie – din resursele lor proprii – cu un procent stabilit de finanțare pentru programele sau proiectele cofinanțate. În raportul său anterior, Curtea a recomandat Comisiei, în cazul în care va propune finanțare și în cadrul financiar 2014-2020, să țină seama de alte fonduri ale UE, cum ar fi fondurile structurale, precum și de condițiile pentru plata fondurilor. Comisia a urmat această recomandare prin continuarea sprijinului pentru măsurile de atenuare în cadrul fondurilor structurale și de investiții europene (fondurile ESI), dar a decis să mențină separat sprijinul specific pentru dezafectare, nefiind prevăzut un acces la fondurile ESI pentru activitățile efective de acest tip.

92

Obligația de a asigura o cofinanțare este importantă, deoarece stimulează beneficiarii de fonduri UE să urmărească un raport calitate-preț optim în gestionarea unui proiect și să progreseze în cadrul programelor. Regulamentele relevante ale Consiliului privind aceste programe de asistență pentru dezafectare nucleară recunosc importanța cofinanțării și afirmă că finanțarea integrală a proiectelor de către UE ar trebui să fie autorizată numai în „cazuri excepționale și bine fundamentate”⁴⁹. Cu toate acestea, Comisia nu a stabilit încă orientări clare cu privire la ceea ce se înțelege exact prin astfel de cazuri. Această observație este confirmată de raportul din septembrie 2015 al Serviciului de Audit Intern din cadrul Comisiei. Astfel, până în prezent, Comisia a ratat ocazia de a stimula și de a maximiza cofinanțarea.

Costul total estimat s-ar dubla în cazul în care ar fi inclus în calcul și costul depozitării definitive a deșeurilor de activitate înaltă

93

Niciuna dintre estimările deficitului de finanțare prezentate în planurile finale de dezafectare nu oferă o imagine completă a costurilor implicate după închiderea unei centrale, întrucât aceste estimări nu includ și costul depozitării definitive a combustibilului uzat.

94

În conformitate cu principiul „poluatorul plătește” recunoscut la nivel internațional, statele membre au responsabilitatea de a se asigura că operatorul își îndeplinește obligațiile care îi revin ca poluator și alocă suficiente resurse financiare pentru a acoperi costul integral al dezafectării, inclusiv costul depozitării definitive a combustibilului uzat (a se vedea punctul 20).

95

Directiva din 2011 privind deșeurile radioactive reflectă acest principiu. Ea solicită statelor membre să se asigure că toate activitățile de gestionare a deșeurilor radioactive și a combustibilului nuclear uzat, inclusiv depozitarea definitivă, sunt identificate, că există o evaluare a costurilor totale ale acestor activități și că, atunci când va fi necesar, vor fi disponibile resurse financiare adecvate⁵⁰.

96

Mai mult, una dintre condițiile prealabile pentru finanțare în cadrul programelor de asistență pentru dezafectare nucleară (a se vedea punctele 86-88) este aceea ca statele membre să stabilească „într-un cadru național, […] un[…] plan de finanțare care să identifice integral costurile și sursele de finanțare avute în vedere, necesare pentru finalizarea dezafectării reactoarelor nucleare în condiții de securitate, inclusiv gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive”⁵¹.

97

Curtea a realizat o estimare a costului depozitării definitive, cu scopul de a oferi o imagine cât mai completă a costurilor pe care le presupune dezafectarea centralelor vizate.

98

Așa cum se arată în tabelul 10, Curtea a calculat că, în cazul în care sunt luate în considerare și costurile aferente depozitării definitive, costul total estimat al dezafectării s-ar putea dubla, ridicându-se la suma totală de 11,4 miliarde de euro pentru toate cele trei state membre.

Tabelul 10

Estimarea costurilor dezafectării, luându-se în calcul și costul depozitării definitive a deșeurilor de activitate înaltă și a combustibilului nuclear uzat

(în milioane de euro)

| Ignalina, Lituania | Kozlodui, Bulgaria | Bohunice, Slovacia | Total
Estimarea din 2015 a costurilor, care nu include costul depozitării definitive a deșeurilor de activitate înaltă și a combustibilului nuclear uzat | 3 376 | 1 107 | 1 239 | 5 722
O estimare a costului pentru depozitarea definitivă a deșeurilor de activitate înaltă și a combustibilului nuclear uzat de la aceste opt reactoare¹ | 2 610 | 1 590 | 1 466 | 5 666
Estimare a costurilor, incluzând costul depozitării definitive a deșeurilor de activitate înaltă și a combustibilului nuclear uzat | 5 986 | 2 697 | 2 705 | 11 388
Finanțare națională | 262 | 348 | 476 | 1 086
Finanțare din partea UE | 1 553 | 731 | 671 | 2 955
Deficit de finanțare | 4 171 | 1 618 | 1 558 | 7 347

1Notă privind estimarea costurilor depozitării definitive

În cazul centralei Ignalina (Lituania), estimarea calculată de Curte la 2 610 milioane de euro se bazează pe cifra prezentată în programul național și citată în Programul nuclear cu caracter informativ al Comisiei din 2016.

În ceea ce privește centrala Kozlodui (Bulgaria), programul național al Bulgariei nu include o cifră în acest sens. Estimarea calculată de Curte la 1,59 miliarde de euro se bazează pe costul total estimat de 3 miliarde de euro al unei instalații naționale de depozitare definitivă, această cifră reieșind din discuțiile referitoare la cazul Finlandei purtate cu autoritățile naționale bulgare în cursul auditului. Curtea a împărțit în două această sumă, pentru a reflecta ponderea unităților 1-4 și, respectiv, ponderea unităților 5 și 6 în curs de funcționare. Nu s-a ținut seama în acest calcul de eventualele planuri pentru viitoare unități sau centrale, acestea nefiind încă o realitate.

În cazul centralei Bohunice (Slovacia), estimarea calculată de Curte la 1,46 miliarde de euro se bazează pe costurile totale naționale ale depozitării definitive, estimate de autoritățile slovace la 4,4 miliarde de euro, utilizând un scenariu mai conservator, în care restul centralelor nucleare din Slovacia au o perioadă de exploatare de 60 de ani. Astfel, suma de 4,4 miliarde de euro a fost împărțită la trei, pentru a se ajunge la o repartiție egală a costurilor între cele două unități aflate în proces de dezafectare și cele patru unități care funcționează în prezent. Spre deosebire de programul național slovac, Curtea nu a luat în considerare cele două noi unități prevăzute pentru centrala de Mohovce, din cauza întârzierilor în construcția acestora. Dacă ar fi fost luate în calcul și acestea, unitățile aflate în proces de dezafectare ar fi reprezentat o pondere de 16,3 % din cele 4,4 miliarde de euro, ceea ce înseamnă 717 milioane de euro. Programul nuclear cu caracter informativ al Comisiei din 2016 menționează o cifră de 3,7 miliarde de euro, care pare să se refere la scenariul mai puțin conservator bazat pe o durată de viață operațională a centralelor de 40 de ani.

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor Comisiei, a programelor anuale de activitate pentru 2015 și 2016 și a informațiilor furnizate de părțile interesate de la nivel național.

99

Dacă se ia în considerare atât costul dezafectării, cât și costul depozitării definitive, Lituania reprezintă cea mai mare pondere din deficitul global de 7,4 miliarde de euro. Potrivit acestui calcul, ar apărea însă deficite substanțiale și în cazul Bulgariei și în cel al Slovaciei (a se vedea figura 18).

Figura 18

Deficitele de finanțare care rezultă dacă se ia în calcul atât costul dezafectării, cât și costul depozitării definitive

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza tabelului 10.

Datoriile pentru costurile viitoarele nu sunt contabilizate în mod corespunzător în cele trei state membre

100

În conformitate cu standardele internaționale de contabilitate⁵², datoriile care sunt preconizate să apară în viitor ar trebui să fie identificate ca provizioane și să fie recunoscute în bilanțul entității, care are obligația să le plătească în cazul în care:

—o obligație actuală, legală sau implicită a apărut ca urmare a unui eveniment din trecut⁵³;

—plata este probabilă, adică este în mai mare măsură probabilă decât improbabilă;

—poate fi realizată o estimare fiabilă a valorii obligației⁵⁴.

101

În cazul în care aceste trei condiții nu sunt îndeplinite, datoriile sunt denumite „datorii contingente” și sunt prezentate în afara bilanțului, de exemplu în notele care însoțesc conturile, cu excepția cazului în care se consideră că plata va avea loc într-un viitor îndepărtat, caz în care nu este necesară prezentarea informațiilor⁵⁵.

102

În consecință, atunci când plata este probabilă, iar cuantumul ei poate fi evaluată în mod fiabil, costurile de dezafectare nucleară și costurile pentru depozitarea definitivă a combustibilului uzat ar trebui să fie recunoscute ca datorii de către entitatea care are obligația să le plătească. Estimările costurilor ar putea fi bazate, de exemplu, pe un plan de dezafectare nucleară. Tratamentul contabil exact depinde de situația juridică în ceea ce privește obligațiile de plată și de practicile contabile adoptate de statul membru sau de entitatea respectivă⁵⁶.

103

Curtea a solicitat autorităților de resort din statele membre să furnizeze informații cu privire la modul în care sunt înregistrate datoriile pentru costurile legate de dezafectare și de depozitarea definitivă a combustibilului nuclear uzat.

104

Astfel cum se arată în tabelul 11, tratamentul contabil variază între cele trei state membre și este diferit în cazul în care costurile sunt legate de dezafectarea nucleară față de cazul în care costurile privesc depozitarea definitivă. În Lituania, costurile de dezafectare nucleară nu sunt recunoscute ca provizioane în niciun bilanț și în afara bilanțului sunt prezentate informații doar referitor la datorii contingente minore. Costurile de dezafectare nu sunt recunoscute în conturile centralei nucleare de la Kozlodui (Bulgaria) și sunt doar parțial recunoscute în cazul centralei nucleare Bohunice (Slovacia).

105

În ceea ce privește costurile legate de depozitarea definitivă, organizațiile relevante din Lituania și Bulgaria nu au recunoscut provizioane pentru astfel de costuri în bilanț și nici nu prezintă informații în acest sens în notele la conturi. Numai organizațiile relevante din Slovacia au recunoscut un provizion pentru costurile legate de depozitarea definitivă, într-un subcont al fondului nuclear național.

Tabelul 11

Tratamentul contabil al datoriilor legate de dezafectarea nucleară și de depozitarea definitivă a combustibilului uzat

Conturile centralei nucleare (excluzând depozitarea definitivă a combustibilului nuclear uzat)
Conturi ale fondului/conturi ale ministerului/conturi ale administrației publice
(incluzând depozitarea definitivă a combustibilului nuclear uzat)

Ignalina, Lituania
Nu sunt recunoscute provizioane.
În nota explicativă se precizează că nu există estimări fiabile pentru demontare. Prin urmare, nu sunt prezentate datorii contingente.
Nu sunt recunoscute provizioane.
Sunt prezentate în afara bilanțului datorii contingente minore legate de dezafectarea nucleară (13 milioane de euro), acestea privind garanții sociale suplimentare pentru foștii angajați ai centralei nucleare.

Kozlodui, Bulgaria
Nu sunt recunoscute provizioane nici pentru costurile de dezafectare și nici pentru cele legate de depozitarea definitivă a combustibilului uzat sau pentru costurile de gestionare a acestuia. Din această cauză, auditorul independent a formulat o rezervă cu privire la conturile pentru 2014.
Veniturile și cheltuielile din fondurile naționale pentru dezafectare și pentru gestionarea deșeurilor radioactive sunt incluse în contabilitatea bugetară anuală a Ministerului Energiei. Orice parte neutilizată din resursele financiare acumulate, inclusiv resursele din exercițiile anterioare, sunt prezentate în afara bilanțului.

Bohunice, Slovacia
Parțial recunoscute, dar nu și alocate pentru Bohunice V1.
Informații preliminare privind depozitarea definitivă sunt incluse într-un subcont al fondului nuclear național.

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza informațiilor furnizate de autoritățile naționale.

106

Faptul că costurile viitoare nu sunt recunoscute în mod sistematic ca provizioane și/sau nu sunt incluse în notele la conturi limitează transparența și afectează capacitatea autorităților de resort de a planifica în mod adecvat modul în care vor fi acoperite costurile viitoare legate de activitățile de dezafectare și de depozitare.

26SEC(2011) 1387 final din 24 noiembrie 2011, Document de lucru al serviciilor Comisiei, Impact assessment — Accompanying document to the Proposal for a Council Regulation on Union support for the nuclear decommissioning assistance programmes in Bulgaria, Lithuania and Slovakia (Evaluare de impact — Document de însoțire a propunerii de regulament al Consiliului privind sprijinul din partea Uniunii acordat programelor de asistență pentru dezafectare nucleară din Bulgaria, Lituania și Slovacia).

27Potrivit informațiilor furnizate de centrala nucleară Ignalina, unitatea 1 a atins stadiul de închidere ireversibilă în 2007, când autorizația sa de funcționare a fost modificată și au fost aprobate condițiile pentru implementarea procesului de dezafectare. La 16 iunie 2014, a fost abrogată o lege care interzicea încetarea ireversibilă a activităților de la unitatea 1 până când ar fi fost asigurată finanțarea pentru toate lucrările aferente etapei sau dezafectării instalațiilor. Autorizația pentru unitatea 2 a fost modificată în 2012 și în 2014. Ministrul energiei din Bulgaria a declarat în cursul unei sesiuni plenare a Parlamentului bulgar, care a avut loc la 6 februarie 2015, că dezafectarea celor patru unități în cauză era ireversibilă. În opinia autorităților slovace, modificarea autorizației de dezafectare este considerată a indica atingerea stadiului ireversibil.

28AIEA, Developing multinational radioactive waste repositories: Infrastructural framework and scenarios for cooperation, octombrie 2004. AIEA, Convenția comună asupra gospodăririi în siguranță a combustibilului uzat și asupra gospodăririi în siguranță a deșeurilor radioactive.

29AIEA, Developing multinational radioactive waste repositories: Infrastructural framework and scenarios for cooperation, octombrie 2004. AIEA, Convenția comună asupra gospodăririi în siguranță a combustibilului uzat și asupra gospodăririi în siguranță a deșeurilor radioactive.

30AIEA, Developing multinational radioactive waste repositories: Infrastructural framework and scenarios for cooperation, octombrie 2004, p. 5.

31A se vedea considerentul 33 din Directiva 2011/70/Euratom a Consiliului. În ceea ce privește condițiile de import și export, a se vedea articolul 4 alineatul (4) din Directiva privind deșeurile radioactive și Directiva 2006/117/UE a Consiliului din 20 noiembrie 2006 privind supravegherea și controlul transferurilor de deșeuri radioactive și combustibil uzat (JO L 337, 5.12.2006, p. 21).

32A se vedea articolul 24 din Legea lituaniană nr. VIII-1190 din 20 mai 1999 privind gestionarea deșeurilor radioactive.

33A se vedea articolul 17 din Legea bulgară privind utilizarea în condiții de securitate a energiei nucleare (modificată ultima dată la 28 noiembrie 2014).

34A se vedea articolul 21 privind importurile de deșeuri radioactive din Legea slovacă nr. 541/2004 Coll. privind utilizarea în scopuri pașnice a energiei nucleare.

35SWD(2016) 102 final din 4 aprilie 2016, Document de lucru al serviciilor Comisiei, care însoțește Comunicarea Comisiei intitulată „Program nuclear cu caracter informativ prezentat în temeiul articolul 40 din Tratatul Euratom pentru avizul Comitetul Economic și Social European”, p. 30.

36http://www.developpement-durable.gouv.fr/Calendrier-du-projet.html-+.

37Prozesswege zu einer sicheren Lagerung hoch radioaktiver Abfälle unter Aspekten der Rückholbarkeit/Bergbarkeit/Reversibilität, Papier der Vorsitzenden unter Einbeziehung von Kommentaren weiterer Mitglieder der AG 3, online: www.endlagerbericht.de, pagină accesată la 11 aprilie 2016, p. 4.

38Articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2011/70/Euratom a Consiliului.

39Aceste 18 proiecte reprezintă o contribuție financiară de 587 de milioane de euro din partea UE la activitățile de dezafectare sau, altfel spus, aproximativ 37 % din finanțarea UE contractată (nefiind incluse aici măsurile de atenuare) începând cu anul 2001.

40Lipsa de resurse umane calificate în acest domeniu de inginerie a fost semnalată într-un raport al Comisiei Europene intitulat Putting into perspective the supply of and demand for nuclear experts by 2020 within the EU-27 Nuclear Energy Sector (Punerea în perspectivă a ofertei și a cererii de experți nucleari până în 2020 în sectorul energiei nucleare din statele UE-27), 2012.

41Elaborată în comun de Comisia Europeană, de AIEA și de Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică, cu scopul de a asigura o mai bună armonizare a modalităților de stabilire a costurilor activităților de dezafectare nucleară.

42Articolul 3 din Protocolul nr. 4 privind centrala nucleară de la Ignalina din Lituania (JO L 236, 23.9.2003) prevede că „dezafectarea centralei nucleare de la Ignalina este un proces pe termen lung care reprezintă o cheltuială financiară excepțională pentru Lituania, disproporționată față de dimensiunile și capacitatea sa economică” și că „Uniunea, din solidaritate cu Lituania, îi asigură o asistență suplimentară adecvată eforturilor de dezafectare care vor avea loc după 2006”. Protocolul prevede, de asemenea, că „pentru perioada inclusă în perspectivele financiare următoare, cuantumul creditelor alocate programului Ignalina prelungit trebuie să fie adecvat.”

43SEC(2011) 1387 final din 24 noiembrie 2011, Document de lucru al serviciilor Comisiei, Impact assessment — Accompanying document to the Proposal for a Council Regulation on Union support for the nuclear decommissioning assistance programmes in Bulgaria, Lithuania and Slovakia (Evaluare de impact — Document de însoțire a propunerii de regulament al Consiliului privind sprijinul din partea Uniunii acordat programelor de asistență pentru dezafectare nucleară din Bulgaria, Lituania și Slovacia).

44A se vedea COM(2011) 783 final, Regulamentele (Euratom) nr. 1368/2013 și (Euratom) nr. 1369/2013 ale Consiliului, precum și Decizia de punere în aplicare C(2014) 5449 a Comisiei.

45A se vedea articolul 4 din Regulamentele (Euratom) nr. 1368/2013 și nr. 1369/2013 ale Consiliului.

46Direcția Generală Energie, Raportul anual de activitate pe 2015, ref. Ares(2016) 1667891, 8 aprilie 2016.

47SWD(2016) 102 final, p. 38, nu menționează acest fond, dar prezintă o cifră de 0,5 miliarde de euro ca fonduri totale disponibile. Nu este clar la ce se referă această cifră.

48Fondurile structurale și de investiții europene includ, printre altele, Fondul european de dezvoltare regională, Fondul de coeziune și Fondul social european. Înainte de 2014, acestea erau cunoscute ca „fonduri structurale”.

49Considerentul 17 din Regulamentul (Euratom) nr. 1368/2013 al Consiliului și considerentul 15 din Regulamentul (Euratom) nr. 1369/2013 al Consiliului.

50A se vedea, în special, articolul 12 din Directiva 2011/70/Euratom a Consiliului.

51A se vedea articolul 4 din Regulamentele (Euratom) nr. 1368/2013 și (Euratom) nr. 1369/2013 ale Consiliului.

52IAS 37 „Provizioane, datorii contingente și active contingente” și IPSAS 19. Nu există niciun standard internațional de contabilitate specific legat de dezafectarea nucleară. Există un standard cu privire la modul în care se calculează informațiile statistice privind costurile de dezafectare în cadrul Sistemului european de conturi; acest standard nu prevede înregistrarea drept datorii a costurilor viitoare.

53În conformitate cu punctul 10 din IAS 37, un eveniment care obligă este un eveniment care generează o obligație legală sau implicită (de exemplu, construcția unei centrale nucleare creează o obligație pentru dezafectarea nucleară) care nu îi dă entității o altă opțiune realistă decât îndeplinirea obligației respective.

54În conformitate cu punctul 40 din IAS 37, provizioanele pentru evenimente unice (restructurare, decontaminarea mediului, soluționarea unui litigiu) sunt evaluate la suma cea mai probabilă.

55Conform IAS 37, prezentarea informațiilor nu este obligatorie în cazul în care plata va avea loc într-un viitor îndepărtat.

56Unele organizații sunt obligate să utilizeze standardele internaționale de contabilitate, în timp ce altele pot utiliza standardele de contabilitate de la nivel național.

Concluzii și recomandări

107

Programele specifice de finanțare ale UE pentru dezafectarea nucleară nu au creat stimulente adecvate care să asigure un proces de dezafectare fără întârzieri și eficient din punctul de vedere al costurilor. De la data publicării raportului Curții din 2011, s-au înregistrat unele progrese în ceea ce privește dezafectarea centralelor nucleare Ignalina (Lituania), Kozlodui (Bulgaria) și Bohunice (Slovacia). Principalele componente din zonele care nu sunt controlate au fost demontate. Totuși, aproape toate proiectele-cheie de infrastructură de dezafectare au înregistrat întârzieri, iar provocările critice pe care le implică activitatea în zonele controlate abia urmează în toate cele trei state membre. Autoritățile statelor membre susțin că centralele au fost definitiv închise; cu toate acestea, nu toate realizările preconizate cu ajutorul cărora Comisia evaluează progresul înregistrat în direcția închiderii ireversibile a centralelor s-au materializat pe deplin. Deficitul de finanțare din Lituania a crescut de la ultimul audit al Curții și se ridică în prezent la 1,6 miliarde de euro. Costul estimat al dezafectării pentru cele trei centrale va fi de cel puțin 5,7 miliarde de euro în total. Dacă se ia în calcul și costul depozitării definitive, se ajunge la un total estimat de 11,4 miliarde de euro.

Au fost înregistrate unele progrese în materie de dezafectare în raport cu situația din 2011, dar provocările critice abia urmează

108

Începând din 2011, cele trei state membre au demontat anumite componente-cheie din zona care nu este controlată și, cu excepția Lituaniei, au făcut progrese în ceea ce privește obținerea autorizațiilor relevante pentru demararea activității în zona controlată. Lituania nu a obținut deocamdată o astfel de autorizație, acordarea acesteia fiind prevăzută în momentul de față pentru 2022, deci cu 10 ani mai târziu decât se planificase inițial (a se vedea punctele 40 și 42).

109

Potrivit celor afirmate de toate autoritățile naționale, progresele obținute înseamnă că închiderea centralelor este acum cu adevărat ireversibilă. Cu toate acestea, realizările preconizate cu ajutorul cărora Comisia evaluează progresul înregistrat în direcția închiderii ireversibile a centralelor nu s-au materializat pe deplin la niciuna dintre cele trei centrale. Proiectarea pentru demontarea miezurilor reactoarelor/a circuitelor primare nu a fost încă finalizată și, până în prezent, au fost realizate doar lucrări minore în clădirea reactorului. Aceasta înseamnă că provocările critice pe care le presupune activitatea în zonele controlate, inclusiv în clădirile reactoarelor, abia acum urmează pentru toate cele trei state membre (a se vedea punctele 38-42).

110

S-au înregistrat unele progrese în crearea unor infrastructuri de gestionare a deșeurilor, dar numeroase proiecte-cheie de infrastructură din cele trei state membre au înregistrat întârzieri în perioada 2011-2015 (a se vedea punctele 43 și 59-71). Cele mai importante întârzieri au fost observate în Lituania, unde termenul-limită stabilit pentru dezafectare a fost amânat, din 2011, cu alți nouă ani, și anume până în 2038 (a se vedea punctele 59-63).

111

În fiecare dintre cele trei state membre există în continuare unele provocări, cum ar fi dependența la experți externi (a se vedea punctul 69) și problemele legate de implementarea în premieră a unor soluții tehnice (a se vedea punctele 67-68). Lipsa de ingineri calificați și cu experiență care se poate observa la nivelul UE reprezintă un risc, în special în Lituania (a se vedea punctul 70).

Recomandarea 1 — Realizarea de progrese în procesul de dezafectare

Cele trei state membre în cauză ar trebui:

(a)să își îmbunătățească în continuare practicile de management al proiectelor, astfel încât să dispună de infrastructurile necesare pentru gestionarea deșeurilor și a combustibilului uzat la data planificată;

(b)să ia măsuri pentru a-și consolida propriile capacități tehnice, astfel încât să obțină un echilibru mai bun între expertiza internă și cea externă;

(c)să găsească modalități mai bune de a proceda la schimburi de bune practici și de cunoștințe tehnice, atât între ele, cât și cu restul comunității mai largi implicate în procese de dezafectare nucleară în UE și în întreaga lume. Comisia ar trebuie să faciliteze aceste demersuri într-un mod eficient din punctul de vedere al costurilor.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: până la sfârșitul anului 2017.

112

Proiectele finanțate în cadrul programelor de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară nu se referă la depozitarea definitivă, ci doar la stocarea intermediară a combustibilului nuclear uzat. Poate fi nevoie de mai multe decenii și de niveluri ridicate de angajament financiar pentru amenajarea unui sit de depozitare definitivă a combustibilului nuclear uzat. Acest lucru ar putea fi dificil pentru anumite țări care generează volume mici de deșeuri radioactive, au resurse financiare limitate sau nu prezintă condițiile geologice adecvate. Discuțiile purtate în cele trei state membre cu privire la posibilele soluții (naționale sau regionale) pentru depozitarea definitivă a deșeurilor de activitate înaltă și a combustibilului nuclear uzat se află deocamdată doar la un nivel conceptual (a se vedea punctele 48-58). Comisia are obligația de a raporta cu privire la planurile statelor membre din acest domeniu, însă nu a făcut deocamdată acest lucru (a se vedea punctul 53).

Recomandarea 2 — Soluții pentru depozitarea definitivă a combustibilului nuclear uzat

(a)Împreună cu toate statele membre ale UE vizate, Comisia ar trebui să analizeze opțiunile pentru depozitarea definitivă a combustibilului uzat și a deșeurilor de activitate înaltă, inclusiv orice soluții regionale sau alte soluții la nivelul UE, ținând seama în mod corespunzător de siguranța, securitatea și raportul cost-eficacitate al diferitelor alternative. Comisia ar trebui să includă o examinare a acestei chestiuni în primul său raport adresat Parlamentului European și Consiliului cu privire la punerea în aplicare a Directivei privind gestionarea deșeurilor radioactive.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: se recomandă demararea imediată a activităților în acest sens; publicarea raportului ar trebui să aibă loc cel mai târziu la mijlocul anului 2017.

(b)În paralel, cele trei state membre ar trebui să facă progrese în legătură cu planurile lor privind depozitarea definitivă, în vederea întocmirii unor estimări de costuri și a unor planuri de finanțare mai complete pentru depozitarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, în conformitate cu Directiva privind deșeurile radioactive.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: până la mijlocul anului 2017.

Costul estimat al dezafectării va fi de cel puțin 5,7 miliarde de euro și se va ridica la dublul acestei sume în cazul în care este inclus și costul depozitării definitive

113

Pentru toate cele trei programe, estimările costurilor totale de dezafectare au crescut cu 40 % între 2010 și 2015, de la 4,1 miliarde de euro la 5,7 miliarde de euro (a se vedea punctele 73-74). Dacă se iau în calcul și costurile legate de depozitarea definitivă a combustibilului nuclear uzat, costul total s-ar putea chiar dubla, ajungând la 11,4 miliarde de euro (a se vedea punctele 93-99).

114

Cele 4,0 miliarde de euro reprezentând finanțarea disponibilă în prezent la nivel național și din partea UE nu acoperă costul total estimat de 5,7 miliarde de euro, care nu include costurile de depozitare definitivă. Există deci un deficit de finanțare de 1,7 miliarde de euro până la finalizarea dezafectării. Lituaniei îi corespunde 93 % din acest deficit general de finanțare, fondurile care lipsesc ridicându-se în cazul acestei țări la 1,6 miliarde de euro (a se vedea punctele 73-85). Deficitele de finanțare estimate de Bulgaria și Slovacia se ridică în prezent la 28 de milioane de euro și, respectiv, la 92 de milioane de euro (a se vedea punctul 84).

115

În conformitate cu principiul „poluatorul plătește” recunoscut la nivel internațional, statele membre au responsabilitatea de a se asigura că operatorul centralei nucleare își îndeplinește obligațiile care îi revin ca poluator și alocă suficiente resurse financiare pentru a acoperi costul integral al dezafectării și al depozitării definitive (a se vedea punctele 20 și 93). Cele trei centrale sunt operate de întreprinderi de stat. Toate cele trei state membre au creat fonduri naționale specifice pentru finanțarea politicilor lor naționale referitoare la gestionarea și depozitarea în condiții de securitate a deșeurilor radioactive și la dezafectarea instalațiilor nucleare. Cu toate acestea, până în prezent, s-a recurs foarte puțin la fondurile naționale în cele trei programe de dezafectare nucleară și resursele deținute de aceste fonduri rămân limitate, în special în Lituania (a se vedea punctele 89-92).

116

În consecință, cofinanțarea proiectelor din fondurile naționale a reprezentat mai degrabă o excepție rară. Deși, spre deosebire de alte fonduri ale UE, nu există nicio cerință legală prevăzută în aceste programe care să oblige statele membre să cofinanțeze proiectele, baza legală recunoaște faptul că finanțarea integrală a proiectelor de către UE ar trebui să fie autorizată numai în „cazuri excepționale și bine fundamentate”⁵⁷. Cu toate acestea, Comisia nu a stabilit încă orientări clare cu privire la ceea ce se înțelege exact prin astfel de cazuri. Dacă acestea ar fi fost definite, Comisia ar fi putut reuși cu mai mult succes să creeze stimulentele adecvate pentru a asigura un nivel mai ridicat de cofinanțare națională investită în dezafectare (a se vedea punctul 92).

117

Cele trei state membre sunt cele care trebuie să se asigure, în ultimă instanță, că sunt disponibile resurse financiare adecvate pentru a acoperi atât costul dezafectării, cât și pe cel al depozitării definitive (a se vedea punctele 20 și 95). În evaluarea sa de impact din 2011, Comisia a concluzionat, pe baza unei evaluări a nevoilor statelor membre, că sprijinul financiar acordat de UE nu ar trebui să fie prelungit dincolo de 2020 (a se vedea punctul 10). Cu referire la acest aspect, reprezentanții Lituaniei au atras atenția Curții, în special, asupra protocoalelor din cadrul Tratatului de aderare a acestei țări (a se vedea punctul 83 și nota de subsol 42).

Recomandarea 3 — Respectarea principiului „poluatorul plătește” prin majorarea finanțării naționale pentru perioada 2014-2020 și pentru anii următori

Cele trei state membre ar trebui să își recunoască propriul rol în asigurarea respectării principiului „poluatorul plătește” și să fie pregătite să recurgă la fondurile naționale pentru a acoperi costurile de dezafectare, precum și costul depozitării definitive, atât în actuala perioadă de finanțare, cât și ulterior.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: începând cu o majorare a cofinanțării naționale din programele anuale de activitate pentru 2017.

Recomandarea 4 — Creșterea cofinanțării naționale în perioada de finanțare 2014-2020

Comisia ar trebui să încerce să obțină majorări ale cofinanțării naționale în cursul perioadei de finanțare 2014-2020. Ea ar trebui să definească în mod clar, de exemplu prin intermediul unei decizii a Comisiei, condițiile „excepționale și bine fundamentate” în care proiectele pot fi finanțate integral de UE în cadrul programelor de asistență pentru dezafectare nucleară.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: până la sfârșitul lunii decembrie 2017.

Recomandarea 5 — Întreruperea programelor specifice de finanțare pentru dezafectare nucleară în Lituania, Bulgaria și Slovacia după 2020

Programele specifice de finanțare pentru dezafectare nucleară din Lituania, Bulgaria și Slovacia ar trebui să fie întrerupte după 2020. În cazul în care este totuși identificată, într-unul sau în mai multe dintre aceste trei state membre, o nevoie clară pentru utilizarea fondurilor UE pentru perioada de după 2020, orice finanțare viitoare din partea UE, propusă de Comisie și aprobată de către legiuitor, ar trebui să includă stimulentele adecvate pentru continuarea dezafectării, inclusiv prin limitarea în timp a finanțării și prin solicitarea unor niveluri adecvate de cofinanțare din partea statelor membre. O soluție în acest sens ar fi să se ia în considerare posibilitatea extinderii accesului la fondurile structurale și de investiții europene pentru a se permite acoperirea activităților de dezafectare nucleară, sub rezerva respectării condițiilor menționate mai sus.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: până la sfârșitul anului 2018, dacă este necesar.

118

Efectivul de personal a scăzut în cazul tuturor celor trei centrale. Cu toate acestea, la Ignalina (Lituania), unde numai unul dintre cele două miezuri de reactor a fost descărcat de combustibil, ambele unități având în continuare o autorizație de funcționare, efectivul de personal și, prin urmare, costurile finanțate de UE, rămân ridicate. O treime din personal continuă să lucreze la menținerea în condiții de securitate a centralei. Având în vedere lipsa de cofinanțare și provocările economice și sociale locale pe care le implică dezafectarea centralei de la Ignalina (Lituania), există riscul ca numărul angajaților acestei centrale să depășească nevoile programului de dezafectare și ca finanțarea acordată de UE pentru dezafectare să fie utilizată pentru a sprijini păstrarea locurilor de muncă (a se vedea punctele 80-81).

Recomandarea 6 — Finanțarea din partea UE ar trebui să fie acordată doar pentru costurile de dezafectare

Comisia ar trebui să permită utilizarea finanțării acordate de UE în cadrul programelor de asistență pentru dezafectare nucleară exclusiv pentru acoperirea costurilor cu personalul care desfășoară doar activități de dezafectare.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: începând cu programele anuale de activitate pentru 2017 și ulterior.

119

Evaluarea realizată de către Comisie cu privire la respectarea condiționalităților ex ante în planurile de dezafectare și în planurile de finanțare nu a fost adecvată (a se vedea punctele 86-88).

Recomandarea 7 — Ameliorarea supravegherii asigurate de Comisie

Comisia ar trebui să își finalizeze evaluarea cu privire la condiționalitățile ex ante.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: până la sfârșitul lunii octombrie 2016.

120

Tratamentul contabil al datoriilor și al datoriilor contingente pentru costurile viitoare asociate dezafectării nucleare și depozitării definitive a combustibilului nuclear uzat este diferit în rândul celor trei state membre. Faptul că costurile viitoare nu sunt recunoscute întotdeauna ca provizioane și/sau nu sunt incluse în notele la conturi limitează transparența și afectează capacitatea autorităților de resort de a planifica în mod adecvat modul în care vor fi acoperite costurile viitoare legate de activitățile de dezafectare și de depozitare (a se vedea punctele 100-103).

Recomandarea 8 — Tratamentul contabil

Comisia ar trebui să coopereze cu toate statele membre vizate, astfel încât toate costurile viitoare legate de dezafectarea nucleară și de depozitarea definitivă a combustibilului uzat să fie contabilizate în mod corespunzător, într-o manieră transparentă, în conformitate cu standardele contabile aplicabile.

Data-țintă pentru punerea în aplicare a recomandării: până la sfârșitul lunii decembrie 2017.

Prezentul raport a fost adoptat de Camera II, condusă de domnul Henri GRETHEN, membru al Curții de Conturi, la Luxemburg, în ședința sa din 14 iulie 2016.

Pentru Curtea de Conturi

Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
Președinte

57Considerentul 17 din Regulamentul (Euratom) nr. 1368/2013 al Consiliului și considerentul 15 din Regulamentul (Euratom) nr. 1369/2013 al Consiliului.

Anexe

Anexa I

Reactoare nucleare aflate în curs de dezafectare în cadrul programelor de asistență ale UE pentru dezafectare nucleară

| TWh | Exploatare comercială | Data prevăzută de finalizare a dezafectării
Demarare | Închidere | Număr de ani | Ca procent din durata de viață de 30 de ani | Conform raportului din 2011 al Curții | Situația în decembrie 2015
Lituania | Ignalina 1 | 86 | Mai 1985 | decembrie 2004 | 20 | 65 | 2029 | 2038
Ignalina 2 | 155 | decembrie 1987 | decembrie 2009 | 22 | 73
Bulgaria | Kozlodui 1 | 61 | Octombrie 1974 | decembrie 2002 | 28 | 94 | 2035 | 2030
Kozlodui 2 | 63 | Noiembrie 1975 | decembrie 2002 | 27 | 90
Kozlodui 3 | 63 | Ianuarie 1981 | decembrie 2006 | 26 | 86
Kozlodui 4 | 61 | Iunie 1982 | decembrie 2006 | 25 | 82
Slovacia | Bohunice-V1, reactorul 1 | 72 | Aprilie 1980 | decembrie 2006 | 27 | 89 | 2025 | 2025
Bohunice-V1, reactorul 2 | 77 | Ianuarie 1981 | decembrie 2008 | 28 | 93

Sursa: AIEA, baza de date PRIS.

Anexa II

Baza legală a programelor de asistență pentru dezafectare nucleară

Ignalina, Lituania
Kozlodui, Bulgaria
Bohunice, Slovacia

Preaderare
Regulamentul (CEE) nr. 3906/1989 al Consiliului din 18 decembrie 1989
Regulamentul (CE) nr. 1266/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 (programul PHARE)

Tratate de aderare
Protocolul nr. 4 privind centrala nucleară de la Ignalina din Lituania, anexat la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Lituania, și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO L 236, 23.9.2003, p. 944)
Actul privind condițiile de aderare a Republicii Bulgaria și a României (JO L 157, 21.6.2005, p. 203)
Protocolul nr. 9 la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Slovace (centrala nucleară Bohunice V1) și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană.
(Centrala nucleară Bohunice V1) (JO L 236, 23.9.2003, p. 954)

Postaderare
Regulamentul (CE) nr. 1990/2006 al Consiliului din 21 decembrie 2006 privind punerea în aplicare a Protocolului nr. 4 referitor la centrala nucleară de la Ignalina din Lituania
Regulamentul (Euratom) nr. 647/2010 al Consiliului din 13 iulie 2010
Regulamentul (Euratom) nr. 549/2007 al Consiliului din 14 mai 2007 privind punerea în aplicare a Protocolului nr. 9 cu privire la unitatea 1 și unitatea 2 ale centralei nucleare Bohunice V1 din Slovacia, anexat la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană

Regulamentul (Euratom) nr. 1369/2013 al Consiliului din 13 decembrie 2013 privind sprijinul din partea Uniunii acordat programelor de asistență pentru dezafectare nucleară din Lituania și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1990/2006
Regulamentul (Euratom) nr. 1368/2013 al Consiliului din 13 decembrie 2013 privind sprijinul din partea Uniunii acordat programelor de asistență pentru dezafectare nucleară din Bulgaria și Slovacia și de abrogare a Regulamentelor (Euratom) nr. 549/2007 și (Euratom) nr. 647/2010

Anexa III

Reactoarele nucleare din statele membre și situația lor la 31 decembrie 2015

Notă: cele două reactoare de la Ignalina (Lituania) dispun în continuare de o autorizație de funcționare (a se vedea punctul 40).

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor furnizate de Comisia Europeană și de Sistemul informațional privind reactoarele electrice (PRIS) al AIEA.

Anexa IV

Prezentarea principalelor părți implicate în programele de asistență pentru dezafectare nucleară

Programul de asistență pentru dezafectare nucleară: două organisme de implementare pentru Lituania

Programele de asistență pentru dezafectare nucleară: un organism de implementare pentru Bulgaria și Slovacia

Anexa V

Proiecte finanțate de UE care au fost examinate în cadrul auditului

Ignalina, Lituania

Proiect
Evaluarea Curții de Conturi Europene

1. Stocarea intermediară a ansamblurilor de combustibil uzat

Bugetul inițial: 165 de milioane de euro
Cel mai recent buget: 206 milioane de euro
Termenul-limită inițial: august 2008
Cel mai recent termen-limită: octombrie 2017
Raportul din 2011 al Curții
Întârzierile semnificative vor avea un impact major asupra securității nucleare până la plasarea tuturor elementelor de combustibil uzat în butoaie, precum și asupra costurilor de exploatare a centralei.

Situația în decembrie 2015
Construcția instalației de stocare a fost amânată cu alți șase ani, ceea ce înseamnă că proiectul are o întârziere de zece ani în comparație cu termenul prevăzut în planul final de dezafectare din 2005. Costurile suplimentare de întreținere a instalației în legătură cu proiectul B1 au depășit 61 de milioane de euro.

2. Instalația de gestionare și de stocare a deșeurilor solide

Bugetul inițial: 120 de milioane de euro
Cel mai recent buget: 184 de milioane de euro
Termenul-limită inițial: noiembrie 2009
Cel mai recent termen-limită: noiembrie 2018
Raportul din 2011 al Curții
Întârzieri semnificative în cadrul proiectului, care au o importanță critică deoarece fluxurile de gestionare a deșeurilor sunt necesare pentru realizarea de progrese în proiectele de demontare și de decontaminare. Este posibil să fie necesară o finanțare suplimentară din partea IIDSF (Fondul internațional de asistență pentru dezafectarea centralei Ignalina).

Situația în decembrie 2015
Proiectul are o întârziere de nouă ani, dintre care cinci ani au fost acumulați în perioada 2011-2014. Centrala de la Ignalina și Ministerul lituanian al Energiei au soluționat litigiile comerciale conexe cu contractantul, prin plata unei compensații în valoare de 55 de milioane de euro, și au pus deoparte alte 17,9 milioane de euro pentru riscuri anticipate.

3. Proiectarea, planificarea și obținerea autorizației pentru activitățile de dezmembrare și de decontaminare

Bugetul inițial al proiectului: 8 milioane de euro
În prezent, nu există un buget prevăzut pentru acest proiect și nici un calendar de desfășurare.
Raportul din 2011 al Curții
Decizia de a externaliza activitățile acestui proiect nu s-a bazat nici pe o evaluare adecvată a disponibilității la fața locului a resurselor tehnice necesare, nici pe analiza raportului costuri-eficiență a alternativei de externalizare.

Situația în decembrie 2015
Întocmirea documentelor a fost întârziată cu 30 de luni din cauza unei supraestimări a resurselor contractantului și din cauza timpului necesar pentru aprobarea documentelor de către centrală și de către instituțiile de reglementare. Trei ani de întârziere din cauza transferului proiectelor de achiziții de echipamente de la canalul de finanțare prin IIDSF către Agenția Centrală de Gestionare a Proiectelor.

4. Sprijin în materie de management și de proiectare furnizat Unității de management al proiectului

Bugetul inițial: 45 de milioane de euro
Cel mai recent buget: 54 de milioane de euro
Raportul din 2011 al Curții
Consultantul Unității de management al proiectului a contribuit în mod semnificativ la evoluția proiectului de dezafectare, dar costurile administrative și de gestionare erau ridicate, iar dezvoltarea structurii organizatorice a centralei era insuficientă.

Situația în decembrie 2015
Numărul de angajați ai consultantului Unității de management al proiectului a scăzut începând cu anul 2010. Aceștia sunt mai implicați în activitățile de dezafectare, au gestionat proiecte majore de infrastructură și au sprijinit dezvoltarea personalului centralei. Cu toate acestea, o mare parte din activitățile consultantului se axează în continuare pe activități generale de management de proiecte și de achiziții în loc să se concentreze asupra sarcinilor de dezafectare nucleară.

5. Proiecte legate de sprijinul direct pentru activitățile personalului centralei Ignalina; externalizare

Buget: 198 de milioane de euro
Termen-limită: proiect anual în curs
Raportul din 2011 al Curții
Acest proiect nu a fost examinat.

Situația în decembrie 2015
Probleme legate de forța de muncă includ dificultăți în justificarea efectivului de personal, contabilitatea analitică neclară și atribuirea costurilor de personal pentru diferitele sarcini. Centrala a introdus un nou model de calcul pentru personalul său, a elaborat o structură de costuri pentru lucrări și a introdus metoda valorii dobândite. Cu toate acestea, s-au înregistrat progrese limitate în ceea ce privește justificarea efectivului de personal și implementarea unei strategii de externalizare.

6. Studiu privind demontarea reactorului

Bugetul inițial: 5 milioane de euro
(numai pentru studiul de fezabilitate)

Cel mai recent buget: 70 de milioane de euro
(proiectare și inginerie tehnică)
Raportul din 2011 al Curții
Acest proiect nu a fost examinat.

Situația în decembrie 2015
Un studiu de fezabilitate pentru dezafectarea reactorului a fost demarat sub umbrela IIDSF în 2009, dar acesta a fost anulat și transferat către Agenția Centrală de Gestionare a Proiectelor în 2010. Un proiect nou coordonat de această agenție a înregistrat întârzieri. Nu există o experiență suficientă cu privire la demontarea acestui tip de reactor, lucru care ar putea îngreuna și mai mult realizarea unor progrese. Prin urmare, există în continuare incertitudini cu privire la fezabilitatea termenului stabilit pentru dezafectarea reactorului, și anume anul 2038.

Kozlodui, Bulgaria

Proiect
Evaluarea Curții de Conturi Europene

7. Unitatea de management al proiectului – Servicii de consultanță – nivel general

Perioada 2006-2013
Bugetul inițial: 8 milioane de euro
Cel mai recent buget: 45 de milioane de euro
Termenul-limită inițial: decembrie 2006
Cel mai recent termen-limită: iulie 2013
Perioada 2014-2016
Bugetul inițial: 14 milioane de euro
Cel mai recent buget: 32 de milioane de euro
Termenul-limită inițial: ianuarie 2016
Cel mai recent termen-limită: ianuarie 2019
Raportul din 2011 al Curții
Consultantul a contribuit la modificarea strategiei de dezafectare, dar au existat probleme în legătură cu următoarele aspecte: întârzierile înregistrate de proiect, estimările costurilor, identificarea lucrărilor de dezafectare necesare și inventarele deșeurilor. Consultantul s-a axat mai mult pe aspecte de management și mai puțin pe dezafectare.

Situația în decembrie 2015
În 2013, Unitatea de management al proiectului a devenit singura entitate responsabilă de gestionarea atât a dezafectării, cât și a construirii unei instalații naționale de depozitare. Consultantul este acum integrat în structura organizațională, ceea ce înseamnă că puterea de decizie revine Întreprinderii de Stat pentru Gestionarea Deșeurilor Radioactive. Implicarea consultantului în activități este din ce în ce mai importantă și nu există niciun indiciu cu privire la retragerea sa treptată.

8. Proiectarea și construcția unei instalații de stocare uscată a combustibilului uzat

Bugetul inițial: 49 de milioane de euro
Cel mai recent buget: 73 de milioane de euro
Termenul-limită inițial: decembrie 2008
Cel mai recent termen-limită: martie 2013
Raportul din 2011 al Curții
Finalizarea instalației se confruntă cu o întârziere de doi ani și jumătate. Modificările aduse cerințelor inițiale au avut drept rezultat creșterea costurilor și modificarea valorii de bază a contractului, conducând la o depășire cu 19 % a bugetului.

Situația în decembrie 2015
Proiectul a fost structurat în două etape: construcția instalației și depozitarea ansamblurilor de combustibil în 34 de butoaie, urmată de extinderea instalației pentru a permite depozitarea unui număr de până la 72 de butoaie. Capacitatea planificată de stocare nu va fi utilizată în întregime pentru combustibilul nuclear uzat provenit de la unitățile 1-4. Utilizarea instalației pentru stocarea altor materiale ar necesita aprobarea organismului de reglementare.

9. Instalație de topire pe bază de tehnologie cu arc de plasmă pentru tratarea și condiționarea deșeurilor solide

Bugetul inițial: 21 de milioane de euro
Cel mai recent buget: 21 de milioane de euro
Termenul-limită inițial: martie 2013
Cel mai recent termen-limită: iunie 2017
Raportul din 2011 al Curții
A fost selectată o tehnologie experimentală fără să se demonstreze în mod corespunzător eficacitatea acesteia și fără o analiză adecvată a costurilor. Există un risc de depășire a costurilor.

Situația în decembrie 2015
Modificările cadrului de reglementare au antrenat necesitatea unor schimbări în proiectare. Construcția instalației se află în întârziere față de calendarul stabilit, în principal din cauza unei contestații depuse cu privire la evaluarea impactului asupra mediului și a mai multor aspecte comerciale și administrative, printre care se numără și lipsa unui acord privind despăgubirile în caz de daune nucleare. Instalația nu a fost testată, deci funcționarea sistemului nu a fost încă demonstrată. Finalizarea este prevăzută acum pentru luna iunie 2017.

10. Promovarea utilizării eficiente a resurselor umane

Înainte de 2009
Bugetul inițial: 20 de milioane de euro
Cel mai recent buget: 84 de milioane de euro
Termenul-limită inițial: septembrie 2009
Cel mai recent termen-limită: martie 2014
Înainte de 2015
Bugetul inițial: 35 de milioane de euro
Cel mai recent buget: 46 de milioane de euro
Termenul-limită inițial: decembrie 2015
Cel mai recent termen-limită: decembrie 2017
Raportul din 2011 al Curții
Nu au existat schimbări pe plan organizatoric care să permită o delimitare clară a personalului care se ocupa de trecerea de la o entitate cu funcție de exploatare la una care are ca obiect de activitate dezafectarea. Nu a existat o monitorizare adecvată a activităților prealabile dezafectării.

Situația în decembrie 2015
S-a recurs în continuare la KIDSF (Fondul internațional de asistență pentru dezafectarea centralei Kozlodui) pentru finanțarea personalului implicat în activitățile de dezafectare. Ca o evoluție pozitivă după 2011, trebuie menționat că toți cei 650 de angajați ai Întreprinderii de Stat pentru Gestionarea Deșeurilor Radioactive se ocupă exclusiv de activități de dezafectare.

11. Construirea unei instalații naționale de depozitare a deșeurilor radioactive de activitate joasă și medie

Bugetul inițial: 66 de milioane de euro
Termenul-limită inițial: decembrie 2015
Cel mai recent termen-limită: ianuarie 2021
Raportul din 2011 al Curții
Acest proiect nu a fost examinat.

Situația în decembrie 2015
Construcția instalației era planificată inițial să se încheie în 2015. Proiectul a cunoscut însă o întârziere de șase ani, în special ca urmare a respingerii evaluării impactului asupra mediului, acest lucru antrenând o reluare a procedurii. În prezent, termenul de finalizare este anul 2021.

Bohunice, Slovacia

Proiect
Evaluarea Curții de Conturi Europene

12. Unitatea de management al proiectului – Servicii de consultanță pentru implementarea proiectelor
Perioada 2003-2007
Bugetul inițial: 11 milioane de euro
Perioada 2015-2016
Cel mai recent buget: 45 de milioane de euro
Raportul din 2011 al Curții
Consultantul a contribuit la modificarea strategiei de dezafectare, dar nu s-au realizat progrese suficiente în ceea ce privește formularea și punerea în aplicare a acesteia.

Situația în decembrie 2015
Deși s-a recurs pe scară largă la consultanți, proiectele au înregistrat întârzieri, care, la rândul lor, au antrenat depășiri ale costurilor. Începând din 2015, sfera de activitate a noului consultant s-a redus.

13. Proiectarea și construcția de noi instalații de depozitare a deșeurilor de activitate joasă și foarte joasă provenite de la centrala nucleară V1 la depozitul național de deșeuri radioactive de la Mochovce

Buget: 22 de milioane de euro
Termenul-limită: iunie 2018
Raportul din 2011 al Curții
Au existat întârzieri în întocmirea studiului de fezabilitate deoarece centrala nucleară nu a furnizat informațiile necesare.

Situația în decembrie 2015
Depozitul este în construcție, fiind cofinanțat din fonduri naționale. Va fi adăugat un al treilea rând dublu, finanțat integral de către BIDSF. Nu este clar modul de repartizare a costurilor între depozitarea deșeurilor provenite de la centrala V1 și depozitarea deșeurilor provenite din alte instalații.

14. mplementarea programului de dezafectare făcând apel la resursele umane disponibile

Bugetul pentru etapa 1: 1,5 milioane de euro
Bugetul pentru etapa 9: 50 de milioane de euro
Raportul din 2011 al Curții
Nu au existat schimbări pe plan organizatoric care să permită o delimitare clară a personalului care se ocupa de trecerea de la o entitate cu funcție de exploatare la una care are ca obiect de activitate dezafectarea. Nu a existat o monitorizare adecvată a activităților prealabile dezafectării.

Situația în decembrie 2015
Proiectul finanțează 246 de angajați echivalent normă întreagă ai JAVYS care lucrează la dezafectare. JAVYS a evoluat de la o entitate cu funcție de exploatare la o entitate care se ocupă de dezafectare.

15. Stocarea intermediară a deșeurilor radioactive pe situl centralei Bohunice

Buget: 11 milioane de euro
Termenul-limită inițial: martie 2016
Cel mai recent termen-limită: august 2017
Raportul din 2011 al Curții
Acest proiect nu a fost examinat.

Situația în decembrie 2015
Acest proiect a fost programat inițial să se desfășoare între martie 2013 și martie 2016. Lucrările de construcție au demarat în 2015. Termenul preconizat pentru finalizare este acum luna august 2017. În urma unei decizii de schimbare a locației, a fost necesară o nouă evaluare a impactului asupra mediului, precum și o modificare a acordului de finanțare. Întârzierile din cadrul acestui proiect nu vor mai antrena întârzieri în proiectele de demontare, deoarece acestea din urmă vor fi gestionate astfel încât deșeurile de activitate medie să fie produse numai după finalizarea instalației de stocare intermediară.

16. Decontaminarea circuitului primar

Bugetul inițial: 6 milioane de euro
Cel mai recent buget: 5 milioane de euro
Termenul-limită inițial: septembrie 2014
Cel mai recent termen-limită: septembrie 2016
(partea de gestionare a deșeurilor radioactive a fost transferată către JAVYS)
Raportul din 2011 al Curții
Acest proiect nu a fost examinat.

Situația în decembrie 2015
Lucrările trebuiau să înceapă în 2013 și să fie finalizate la sfârșitul anului 2014. Întârzierile și problemele de ordin tehnic nesoluționate au condus la suspendarea proiectului. Contractul încheiat cu actualul furnizor a încetat. Acest proiect trebuie să fie finalizate înainte ca activitățile de demontare din zona controlată să poate începe; prin urmare, întârzierile în acest proiect pot avea un impact asupra termenului-limită stabilit pentru dezafectare.

17. Baza de date pentru procesul de dezafectare, inclusiv inventarierea și caracterizarea radiologică

Bugetul inițial: 2,48 milioane de euro
Cel mai recent buget: 3,5 milioane de euro
Termenul-limită inițial: mai 2012
Cel mai recent termen-limită: decembrie 2012
Raportul din 2011 al Curții
Acest proiect nu a fost examinat.

Situația în decembrie 2015
Proiectul a fost finalizat în 2012, dar caracterizarea și inventarul trebuie să fie actualizate periodic în continuare. Mai multe subproiecte au fost întârziate și s-au confruntat cu depășiri ale costurilor din cauza informațiilor incomplete cu privire la inventar și/sau la caracterizarea deșeurilor.

Anexa VI

Întârzieri și depășiri de costuri care afectează un eșantion de 18 proiecte-cheie de sprijin și de infrastructură de dezafectare finanțate prin programele de asistență ale UE începând din 2001

Proiect
Costul proiectului
(în milioane de euro)
Finanțare contractată
Întârziere totală până în prezent
(în ani)
Depășiri ale costului până în prezent
(în procente)

UE
(în milioane de euro)
Națională
(în milioane de euro)

Ignalina, Lituania
Stocarea intermediară a ansamblurilor de combustibil uzat
(a se vedea proiectul nr. 1 din anexa IV)
211
206
5
9,2
25 %

Instalații de gestionare și de stocare a deșeurilor solide
(a se vedea proiectul nr. 2 din anexa IV)
184
184

9,0
53 %

Instalație de depozitare la suprafață a deșeurilor radioactive de activitate foarte joasă (etapa 1 – stocare tampon)
7
6
1
2,8
0 %

Construcția unei instalații de depozitare la suprafață pentru deșeuri radioactive de activitate foarte joasă (etapa 3)
8
8

1,0
12 %

Depozit la mică adâncime pentru deșeuri radioactive de activitate joasă și medie cu durată scurtă de viață (proiectare)
11
11

1,0
3 %

Total pentru aceste cinci proiecte
421
415
6

Finanțarea totală din partea UE contractată pentru dezafectare în perioada 2001-2014/2015

989

Kozlodui, Bulgaria
Achiziționarea, instalarea și punerea în funcțiune a echipamentelor de extragere și de condiționare pentru rășinile schimbătoare de ioni (sfera inițială a proiectului a fost extinsă)
6
5
1
10,9
132 %

Proiectarea și construcția unei instalații de stocare uscată a combustibilului uzat (a se vedea proiectul nr. 8 din anexa IV)
73
73

4,3
50 %

Instalație de extragere și prelucrare a formei solidificate a concentraților rezultați în urma evaporării (etapa 1 a fost finalizată, etapa 2 anulată)
10
10

4,6
nu există

Instalație de topire pe bază de tehnologie cu arc de plasmă (a se vedea proiectul nr. 9 din anexa IV)
30
21
9
4,2
0 %

Ateliere de reducere a dimensiunii și de decontaminare
19
19

2,8
0 %

Evaluarea inventarului radiologic
1
1

1,3
nu există

Total pentru aceste șase proiecte
139
129
9

Finanțarea totală din partea UE contractată pentru dezafectare în perioada 2001-2014

360

Bohunice, Slovacia
Tratarea deșeurilor istorice – șlamuri și sorbenți (proiect finalizat)
11
11

3,0
38 %

Decontaminarea circuitului primar
(a se vedea proiectul nr. 16 din anexa IV) (proiect suspendat)
4
4

2,0
0 %

Modificarea schemei de alimentare cu energie electrică a JAVYS după oprirea definitivă a centralei V1
11
11

1,5
21 %

Creșterea capacității instalațiilor existente de fragmentare și de decontaminare
2
2

1,2
13 %

Tratarea deșeurilor istorice
6
4
2
0,4
7 %

Demontarea echipamentelor tehnice în sala turbinelor de la centrala V1
8
8

—
6 %

Eliberarea nerestrictivă a materialelor rezultate în urma dezafectării
3
3

—
20 %

Total pentru aceste șapte proiecte
45
43
2

Finanțarea totală din partea UE contractată pentru dezafectare în perioada 2001-2014

228

Total
Total pentru aceste 18 proiecte
605
587
17

Finanțarea totală din partea UE contractată pentru dezafectare în perioada 2001-2014

1 577

Anexa VII

Construirea unui depozit geologic la adâncime pentru depozitarea definitivă a combustibilului nuclear uzat la Olkiluoto, Finlanda

Olkiluoto, situat pe coasta de vest a Finlandei, în apropierea unei centrale nucleare existente, va fi amplasamentul primului depozit geologic la adâncime din lume destinat depozitării definitive a combustibilului nuclear uzat provenit în urma folosirii în scopuri civile. Acest sit este conceput pentru depozitarea deșeurilor provenite de la cele două centrale nucleare din Finlanda.

Procesul aferent construcției acestui depozit ilustrează duratele lungi de timp pe care le presupune un astfel de proiect. În 1983, guvernul finlandez a adoptat o decizie de principiu cu privire la calendarul general și la strategia de gestionare a deșeurilor nucleare, ulterior fiind demarat procesul de prospectare geologică în vederea găsirii unor amplasamente potențiale. Olkiluoto a fost selectat ca sit de depozitare definitivă în 2000. Au urmat lucrări intense de excavare și activități de cercetare pentru a permite depozitarea combustibilului nuclear uzat la o adâncime de 400-450 de metri în roca de bază. Costurile acestor activități s-au ridicat la aproximativ 150 de milioane de euro. Depozitarea definitivă a combustibilului uzat este planificată să demareze la începutul anilor 2020.

Cheltuielile totale vor fi de aproximativ 3,5 miliarde de euro, din care aproximativ 1 miliard de euro pentru faza de construcție și circa 2,5 miliarde de euro pentru exploatare pe o perioadă de aproximativ 100 de ani. Fondurile sunt acumulate în Fondul de stat pentru gestionarea deșeurilor nucleare din taxele percepute la energia electrică produsă.

© Posiva Oy.

Răspunsul Comisiei

Rezumat

I

În contextul negocierilor pentru aderarea la Uniunea Europeană, Bulgaria, Lituania și Slovacia s-au angajat să închidă și ulterior să dezafecteze opt reactoare nucleare din prima generație de proiectare sovietică, care, din punct de vedere economic, nu puteau fi modernizate la standardele de siguranță occidentale.

II

UE s-a angajat să sprijine aceste țări în abordarea sarcinii financiare excepționale impuse de procesul de dezafectare.

IV

Comisia consideră că sprijinul financiar din partea UE a atenuat cu succes efectele economice ale închiderii anticipate, iar procesul de dezafectare este în plină desfășurare. Cu toate acestea, Comisia atrage atenția asupra faptului că dezafectarea este un proces complex și de lungă durată care depășește cei șapte ani ai cadrului financiar multianual (CFM) – în cele mai multe cazuri, durează mai mult de două decenii.

Planurile de dezafectare actualizate și estimările de costuri aferente aprobate în temeiul CFM 2014-2020 constituie baza pentru programare în cele trei state membre. În temeiul acestor dispoziții, Comisia monitorizează îndeaproape progresele vizând stadiul final al dezafectării, asigurând, în același timp, cel mai înalt nivel de securitate.

V

Dezafectarea constă, în general, în două etape majore: (i) post-închidere (de exemplu, încă sub licență operațională din cauza prezenței combustibilului uzat) și (ii) dezafectare/dezmembrare.

Slovacia și Bulgaria se află în doua etapă, în timp ce Lituania, din cauza prezenței combustibilului uzat în unul dintre reactoare, se află încă în faza de post-închidere.

Comisia consideră, în acord cu statele membre, că, din punct de vedere economic, nicio centrală care este supusă programelor de asistență pentru dezafectare nucleară (NDAP) nu poate fi redeschisă. Aceasta ia act de faptul că, după cum s-a observat în cadrul altor activități de dezafectare comparabile, provocările tehnice critice ale dezmembrării reactoarelor sunt în curs să apară.

VI

În cele trei state membre, programele de dezafectare se află la niveluri diferite de dezvoltare și de maturitate.

La Bohunice (Slovacia) și Kozlodui (Bulgaria), programele au avansat cel mai mult, acestea urmând să se finalizeze în 2025 și, respectiv, în 2030. Programul privind Bulgaria a fost scurtat cu cinci ani atunci când a fost revizuit în 2011.

La Ignalina (Lituania), dezafectarea reactoarelor de tipul celor de la Cernobâl este un proces în premieră care implică, de fapt, cele mai mari provocări.

Fără a se aduce atingere progreselor înregistrate deja, Comisia recunoaște necesitatea îmbunătățirii continue a programelor de dezafectare.

Recomandarea 1

Comisia remarcă faptul că recomandările 1(a) și 1(b) se adresează statelor membre.

Comisia acceptă recomandarea 1(c), în măsura în care o vizează. Comisia susține ideea unui schimb îmbunătățit de bune practici și cunoștințe tehnice și va încuraja cele trei state membre să facă acest lucru.

(a)Comisia a introdus deja îmbunătățiri în actualul CFM, instituind un cadru cuprinzător pentru programare, gestionarea proiectelor și monitorizare în baza căruia să își desfășoare activitatea statele membre.

(b)Observă necesitatea consolidării permanente a know-how-ului și a competențelor, dar observă că utilizarea experților externi este benefică în anumite domenii de specialitate.

(c)Comisia a luat deja măsuri pentru a promova un mediu deschis și transparent, pentru a facilita schimbul de bune practici și cunoștințe și pentru a încuraja procesele de standardizare cu scopul, printre altele, de a spori competitivitatea și a îmbunătăți siguranța.

VII

Comisia recunoaște importanța unei gestionări responsabile și în condiții de siguranță a combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive. Comisia va furniza avize cu privire la programele naționale și va prezenta rapoarte pe parcursul anului 2016 către Parlamentul European și către Consiliu privind punerea în aplicare a Directivei 2011/70.

De asemenea, Comisia ia act de faptul că aspectele legate de eliminarea finală a deșeurilor cu radioactivitate înaltă și a combustibilului uzat depășesc domeniul de aplicare al programului de asistență pentru dezafectare nucleară.

Recomandarea 2

(a)Comisia acceptă recomandarea. Comisia va stabili deja orientarea în avizele pe care le va emite în cursul anului 2016/2017 privind programele naționale în temeiul Directivei 2011/70. Aceasta va lansa dezbaterea care va avea loc în 2017 cu privire la opțiunile de eliminare, inclusiv soluții la nivel regional și alte soluții la nivelul UE. Ca urmare a acestui fapt, Comisia va fi mai în măsură să formuleze opțiuni de politică și o foaie de parcurs până în 2018.

(b)Comisia constată că această recomandare se adresează statelor membre și este deja abordată prin evaluarea programelor naționale, iar avizul Comisiei se va adresa statelor membre.

VIII

Comisia recunoaște că cofinanțarea nu este realizată în mod sistematic la nivelul fiecărui proiect individual. Consiliul ia act de faptul că actualul temei juridic nu oferă o definiție clară a cofinanțării sau un procentaj minim ce urmează a fi realizat. Comisia remarcă faptul că, după cum a raportat Curtea, contribuția totală din Lituania, Bulgaria și Slovacia la propriile programe de dezafectare se ridică la 1,09 miliarde EUR.

Recomandarea 3

Comisia ia act de faptul că această recomandare se adresează statelor membre. Aceasta va sprijini măsurile recomandate de Curtea de Conturi în eforturile sale de a introduce un nivel bine definit de cofinanțare în cadrul programului de asistență pentru dezafectare nucleară, susținând astfel principiul „poluatorul plătește”. În acest sens, Consiliul va conduce discuțiile cu statele membre și va analiza în mod critic nivelul de cofinanțare propus de statele membre în cadrul Programelor de lucru anuale pentru 2017.

Recomandarea 4

Comisia acceptă recomandarea.

Aceasta recunoaște că cofinanțarea contribuie la o punere în aplicare eficientă și eficace a programului și sporește asumarea responsabilității de către statele membre. Comisia va întreprinde acțiuni care să clarifice sensul formulării „circumstanțe excepționale și bine fundamentate”, care sunt menționate în prezent în regulamente, și va analiza nivelul de cofinanțare propus de statele membre în cadrul Programelor anuale de lucru pentru 2017.

Recomandarea 5

Comisia acceptă parțial această recomandare. Comisia va efectua o evaluare a impactului, în conformitate cu cerințele Regulamentului financiar, și a Agendei pentru o mai bună reglementare, în ceea ce privește propunerile de noi inițiative. Această evaluare a impactului va analiza dacă finanțarea ar trebui continuată și, în caz afirmativ, cele mai adecvate mecanisme de finanțare. În cazul în care această evaluare demonstrează că finanțarea trebuie să fie continuată pentru următorul CFM, post-2020, Comisia va lua în considerare recomandarea Curții și va asigura că mecanismul de finanțare include stimulentele pentru continuarea dezafectării, inclusiv printr-o limitare în timp și pe baza unor niveluri adecvate de cofinanțare ale statelor membre.

Recomandarea 6

Comisia acceptă parțial această recomandare.

Comisia este în curs de identificare a costurilor care nu au legătură cu nedezafectarea. Acest proces va fi finalizat în cadrul evaluării la jumătatea perioadei și, eventual, vor fi propuse acțiuni pentru o eliminare treptată a acestor costuri în 2018.

Cu toate acestea, Comisia consideră că unele funcții esențiale, cum ar fi siguranța, nu ar trebui să fie excluse de la finanțarea UE.

Recomandarea 7

Comisia acceptă recomandarea și subliniază faptul că au fost deja luate măsuri. Evaluarea este în curs de desfășurare și va fi finalizată până în octombrie 2016.

Recomandarea 8

Comisia acceptă recomandarea. Comisia recunoaște importanța acestei probleme.

Comisia a început să abordeze această recomandare prin punerea în aplicare a Directivei privind deșeurile. În prezent, Comisia evaluează programele naționale prezentate în temeiul Directivei privind deșeurile și a planificat o serie de studii în vederea colectării de informații și implicării ulterioare în procesul de validare.

Introducere

20

Peisajul nuclear din UE a suferit modificări semnificative în ultimii zece ani, prin adoptarea legislației de referință la nivel european privind siguranța nucleară, gestionarea deșeurilor radioactive și a combustibilului uzat și protecția împotriva radiațiilor. În plus, Comisia a adoptat un nou PINC în 2016, care, pentru prima dată, acoperă finanțarea nevoilor legate de dezafectarea centralelor nucleare și gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, inclusiv finanțarea unor soluții pe termen lung, cum ar fi construcția de instalații de depozitare geologică la adâncime.

Directiva privind deșeurile radioactive (Directiva 2011/70/Euratom a Consiliului) instituie un cadru comunitar pentru gestionarea responsabilă și în condiții de siguranță a combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, pentru a evita impunerea de sarcini inutile generațiilor viitoare. Directiva merge mai departe decât convenția comună, prin faptul că statele membre trebuie să aibă un program național pentru punerea în aplicare a politicii privind gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive.

Comisia PINC și Directiva privind deșeurile își propun să stabilească pentru prima dată o imagine cuprinzătoare a tuturor costurilor legate de dezafectare și gestionarea deșeurilor și modul în care statele membre se asigură că acestea sunt finanțate pe baza principiului „poluatorul plătește”.

Observații

Răspunsul comun al Comisiei la punctele 38-40

Comisia consideră, în acord cu statele membre, că nicio centrală care este supusă programelor de asistență pentru dezafectare nucleară (NDAP) nu poate fi reluată din punct de vedere economic.

40 Prima liniuță

Deși Comisia recunoaște că, pentru centrala de la Ignalina, nu au fost obținute rezultatele așteptate în legătură cu licența, din cauza prezenței combustibilului uzat în instalație, ea remarcă, de asemenea, că dezafectarea centralei de la Ignalina în sala turbinelor asigură în mod eficace ireversibilitatea procesului.

40 A doua liniuță

În ceea ce privește centrala nucleară de la Kozlodui (Bulgaria), Comisia observă că autorizațiile suplimentare care ar putea fi încă necesare sunt legate de lucrările care s-ar putea produce dincolo de punctul de reversibilitate.

40 A treia liniuță

În ceea ce privește centrala nucleară de la Bohunice (Slovacia), stadiul actual este în conformitate cu planul de dezafectare și data de finalizare prevăzută pentru anul 2025.

Răspunsul comun al Comisiei la punctele 41-42

Întrucât Comisia recunoaște că principalele provocări își așteaptă rezolvarea, aceasta ia act și de stadiul actual ilustrat în tabelul 3, în conformitate cu planurile de dezafectare și cu datele de finalizare planificate pentru toate cele trei state membre. Principalele operațiuni de dezmembrare din clădirea reactorului sunt posibile doar spre sfârșitul procesului de dezafectare.

Răspunsul comun al Comisiei la punctele 43-46

NDAP vizează procesul de dezafectare și infrastructura de gestionare a deșeurilor, inclusiv stocarea pe termen lung în condiții de siguranță a deșeurilor și eliminarea deșeurilor cu radioactivitate scăzută. Deșeurile cu radioactivitate scăzută includ, de regulă, peste 90 % din volumul deșeurilor și soluții bine gândite pentru eliminare sunt disponibile. Eliminarea combustibilului uzat și a deșeurilor cu radioactivitate înaltă este parte din responsabilitatea statelor membre în temeiul Directivei privind deșeurile radioactive și acoperă toate aceste deșeuri produse în statul membru.

48

În Directiva 2011/70/Euratom, fiecare stat membru asigură punerea în aplicare a programului său național de gestionare a combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, care să acopere toate tipurile de combustibil uzat și deșeuri radioactive aflate sub jurisdicția sa și toate etapele gestionării combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, de la generare la depozitarea definitivă.

Comisia alcătuiește pentru prima dată o imagine cuprinzătoare a planurilor statelor membre cu privire la eliminarea și costurile asociate.

Răspunsul comun al Comisiei la punctele 49-52

Comisia va analiza impactul economic, juridic și social al depozitelor comune, având în vedere că utilizarea în comun a instalațiilor pentru gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, inclusiv a instalațiilor de depozitare definitivă, poate reprezenta o măsură benefică, sigură și rentabilă.

53

Statele membre notifică pentru prima dată Comisiei conținutul programului național propriu, cel târziu în august 2015. În termen de șase luni de la data notificării, Comisia poate solicita clarificări și/sau își poate da avizul cu privire la conformitatea conținutului programelor naționale cu directiva. Statele membre furnizează clarificările solicitate și/sau informează Comisia cu privire la o eventuală revizuire a programelor naționale în termen de șase luni de la solicitarea Comisiei.

De asemenea, statele membre prezintă Comisiei un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive pentru prima dată până în august 2015 și, ulterior, la fiecare trei ani.

Pe baza rapoartelor statelor membre, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului următoarele:

(a)un raport privind progresele înregistrate în punerea în aplicare a prezentei directive; și

(b)un inventar al combustibilului uzat și al deșeurilor radioactive aflate pe teritoriul UE, precum și perspectivele pentru viitor.

Acest exercițiu este primul de acest tip, iar Comisia intenționează să tragă învățăminte de pe urma acestui proces pentru a încerca să îmbunătățească și să armonizeze rapoartele următoare. Pentru acest exercițiu, Comisia ar trebui să țină seama de programele naționale din toate cele 28 de state membre, precum și de rapoartele naționale. Având în vedere cele de mai sus și pentru a avea o imagine completă, Comisia a ținut seama de procesul de evaluare a programelor naționale în calendarul său pentru raportul către Parlamentul European și Consiliu. Raportul este prevăzut pentru trimestrul 4 al anului 2016.

Răspunsul comun al Comisiei la punctele 60-68

Comisia recunoaște că unele proiecte de dezafectare au înregistrat întârzieri, în special în ceea ce privește CFM-ul precedent. Comisia a introdus cerințe mai stricte în ceea ce privește planificarea, monitorizarea și raportarea pentru 2014-2020 și monitorizează îndeaproape punerea în aplicare a proiectelor prin intermediul controalelor documentare și al controalelor la fața locului.

Ar trebui remarcat faptul că întârzierile cu care se confruntă Bulgaria și Slovacia în prezent nu afectează data de finalizare.

69

Comisia consideră că este extrem de important ca operatorii nucleari/titularii de autorizații pentru dezafectare să își consolideze cunoștințele și competențele în special în materie de gestionare a proiectelor. Cu toate acestea, utilizarea experților externi este benefică în anumite domenii specializate.

Răspunsul comun al Comisiei la punctele 73-74

În cursul ultimului deceniu, perspectivele în ceea ce privește dezafectarea nucleară au evoluat în mod semnificativ. Comisia a contribuit la îmbunătățirea estimării costurilor pentru programele de dezafectare și a participat la elaborarea Structurii internaționale pentru stabilirea costurilor de dezafectare ale instalațiilor nucleare (International Structure for Decommissioning Costing — ISDC), în 2012, împreună cu OCDE/AEN. Evoluții ulterioare ale estimării costurilor de dezafectare sunt în continuare necesare; acesta este un aspect de mare interes în întreaga lume, întrucât OCDE/AEN și AIEA sunt încă destul de active în abordarea estimării costurilor și a incertitudinilor. Comisia sprijină pe deplin aceste activități.

Comisia constată că principalele costuri au crescut până în 2011, astfel cum este demonstrat, de asemenea, în figura 16. Schimbarea dinamicii reflectă progresele înregistrate în gestionarea programelor, ca urmare a auditului anterior, în special în ceea ce privește programele din Bulgaria și Slovacia.

75

Nu se preconizează niciun deficit de finanțare pentru perioada 2014-20, deși Comisia și-a intensificat monitorizarea și controlul programelor. De asemenea, Comisia a inițiat o evaluare aprofundată a solidității planurilor de finanțare, care se preconizează a fi finalizată la sfârșitul lunii octombrie 2016.

În plus, Comisia a utilizat modelul QUEST pentru cercetare și analiză politică macroeconomică (care este utilizat de Comisie în prognozele sale) pentru a derula diferite scenarii pentru programele din perioada de după 2020. Principalul rezultat a fost că, chiar și în cel mai nefavorabil scenariu, statele membre pot să finanțeze programe de dezafectare cu un impact nesemnificativ sau redus asupra parametrilor macroeconomici.

În ceea ce privește cadrul financiar pentru perioada de după 2020, Comisia va efectua o evaluare a impactului în conformitate cu cerințele Regulamentului financiar și ale Agendei pentru o mai bună reglementare cu privire la propunerile de noi inițiative, fără a face însă în acest moment niciun angajament pentru finanțarea de după 2020. Această evaluare a impactului va analiza dacă finanțarea ar trebui continuată și, în caz afirmativ, cele mai adecvate mecanisme de finanțare. A se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la recomandarea 5.

77

În plus, Comisia a consolidat programarea în contextul cadrului financiar multianual 2014-2020, introducând, ca și condiție necesară prezentarea planurilor de dezafectare și de finanțare. Exhaustivitatea și fiabilitatea acestor planuri este în prezent evaluată de către un expert independent extern.

80

Comisia a solicitat o analiză detaliată a personalului centralei nucleare de la Ignalina, ținând seama de necesitatea de a nu periclita siguranța sitului, având în vedere prezența combustibilului uzat în reactor și pericolul relativ mare pe care încă îl mai implică în prezent.

82

Comisia recunoaște că există riscul ca insuficiența stimulentelor pentru a menține nivelul personalului în limitele strict necesare ar putea duce la creșterea costurilor. În decursul ultimilor ani, au fost luate diferite măsuri pentru a reduce acest risc, inclusiv o evaluare sistematică a avantajelor externalizării activităților și un plan de personal cantitativ anual bazat pe activitățile planificate. Sunt în curs de desfășurare discuții privind modalitățile practice de utilizare a mecanismelor de cofinanțare pentru a alinia interesele părților interesate locale la cele ale Comisiei.

84

Comisia ia act de faptul că deficitele de finanțare se închid atât pentru Bulgaria, cât și pentru Slovacia. Evaluările Comisiei se bazează pe planul de dezafectare și pe resursele disponibile. Acestea vor fi reevaluate după obținerea rezultatelor evaluării la jumătatea perioadei.

85

Comisia este conștientă de faptul că sunt necesare eforturi suplimentare în ceea ce privește estimarea costurilor de dezafectare. Acest lucru este recunoscut, de asemenea, de alte organizații internaționale precum OCDE/AEN și AIEA. Comisia urmărește îndeaproape evoluțiile din acest domeniu și dispune de un grup de experți privind finanțarea dezafectării, prin care aceasta își va concentra eforturile în acest domeniu.

În ceea ce privește programele în cauză, Comisia utilizează o abordare prudentă, mai conservatoare, decât statele membre. Cu toate acestea, în cazul Bulgariei și al Slovaciei, tendința generală observată pentru deficitul de finanțare este în scădere.

A se vedea, de asemenea, răspunsurile Comisiei la punctul 75 și la recomandarea 5.

87

Serviciul de Audit Intern al Comisiei a identificat deja aceste deficiențe în sistemul de gestiune și control. În consecință, a fost instituit un plan de acțiune încă din 2015 și, în prezent, în curs de punere în aplicare. Principalele acțiuni care abordează problema evidențiată de Curte vor fi finalizate până la sfârșitul lunii octombrie 2016, iar un alt set de măsuri convenite este așteptat până la sfârșitul anului.

Răspunsul comun la punctele 89-90

ținând seama de faptul că aceste centrale se confruntă cu închiderea prematură ca urmare a unei decizii politice, este logic că fondurile nu pot acoperi costul integral al dezafectării. Unul dintre elementele declanșatoare ale sprijinului financiar al UE a fost acela de a reduce sarcina financiară rezultată pentru statele membre respective.

91

Temeiul juridic nu stabilește niciun nivel de cofinanțare națională. Acesta se referă doar la necesitatea de a continua practica de cofinanțare stabilită anterior. Deși, în general, cofinanțarea nu este atinsă la nivel de proiecte individuale, va exista cofinanțare la nivel de program global.

Contribuția totală din Lituania, Bulgaria și Slovacia la propriile lor programe de dezafectare se ridică la 1,09 miliarde EUR.

92

Comisia consideră important obiectivul de consolidare a cofinanțării naționale. Totuși, în această etapă, Comisia nu este în măsură să își ia cu fermitate angajamentul față de recomandarea Curții de a majora cofinanțarea din partea statelor membre până la sfârșitul anului 2016. Opțiunile posibile vor fi analizate în timpul evaluării de la jumătatea perioadei a programului care urmează să fie realizată în 2017.

93

Planurile de dezafectare și estimările de costuri aprobate în temeiul CFM 2014-2020 constituie baza pentru programare în cele trei state membre. Eliminarea combustibilului uzat și a deșeurilor cu radioactivitate înaltă face parte din responsabilitatea statelor membre în temeiul Directivei privind gestionarea deșeurilor radioactive și, din acest motiv, nu a fost inclusă în NDAP.

94

Directiva 2011/70/Euratom indică faptul că costurile de gestionare a combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive sunt suportate de cei care au generat aceste materiale [articolul 4 alineatul (3) litera (e)], precum și repartizarea clară a responsabilităților pentru organismele implicate în diferitele etape ale gestionării combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive [articolul 5 alineatul (1) litera (f)]; și că statele membre se asigură că prin cadrul național se impune ca resursele financiare adecvate să fie disponibile în timp util […], în special pentru gestionarea combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, acordând atenția cuvenită responsabilității generatorilor de combustibil uzat și a deșeurilor radioactive (articolul 9).

95

Punerea în aplicare a Directivei privind deșeurile de către statele membre este o prioritate pentru Comisie. În prezent, revizuirea programelor naționale ale statelor membre este în curs de desfășurare și va aborda toate aceste chestiuni.

96

Planurile de dezafectare includ și costul gestionării combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, în conformitate cu reglementările NDAP. Acestea nu includ costurile aferente proiectelor de eliminare care urmează să fie inițiate pe termen lung. Acestea includ însă costurile instalațiilor de depozitare necesare pentru a acoperi această lacună.

Concluzii și recomandări

107

De la auditul din 2011, Comisia a introdus o serie de îmbunătățiri importante în ceea ce privește programarea și gestionarea proiectelor. Temeiul juridic pentru perioada 2014-2020 a introdus anumite obiective măsurate prin indicatori de performanță cheie și un nou cadru de monitorizare și raportare.

Comisia consideră că, în consecință, sprijinul financiar din partea UE a atenuat cu succes efectele economice ale închiderii anticipate, iar procesul de dezafectare este în plină desfășurare. Cu toate acestea, Comisia ia act de faptul că dezafectarea este un proces complex și îndelungat care depășește cei șapte ani ai CFM – în cele mai multe cazuri, depășește două decenii.

Planurile de dezafectare actualizate și estimările de costuri aferente aprobate în temeiul CFM 2014-2020 constituie baza pentru programare în cele trei state membre. În temeiul acestor dispoziții, Comisia monitorizează îndeaproape progresele vizând stadiul final al dezafectării, asigurând, în același timp, cel mai înalt nivel de securitate.

Răspunsul comun al Comisiei la punctele 108-111

Comisia monitorizează în mod proactiv punerea în aplicare în vederea realizării obiectivelor stabilite în regulamentele Consiliului și raportează anual către Parlament și Consiliu.

Dezafectarea constă în general în două etape majore: (i) post-închidere (de exemplu, încă sub licență operațională din cauza prezenței combustibilului uzat) și (ii) dezafectare/dezmembrare.

Slovacia și Bulgaria se află în doua etapă, în timp ce Lituania, din cauza prezenței combustibilului uzat în unul dintre reactoare, se află încă în faza de post-închidere.

Comisia consideră, în acord cu statele membre, că nicio centrală care este supusă programelor de asistență pentru dezafectare nucleară (NDAP) nu poate fi reluată din punct de vedere economic. Aceasta ia act de faptul că, după cum s-a observat în cadrul altor activități de dezafectare comparabile, provocările tehnice critice ale dezmembrării reactoarelor sunt în curs să apară.

Recomandarea 1 — Asigurarea realizării de progrese în procesul de dezafectare

Comisia remarcă faptul că recomandările 1(a) și 1(b) se adresează statelor membre.

Comisia acceptă recomandarea 1(c), în măsura în care aceasta constituie o preocupare pentru ea. Comisia susține ideea unui schimb îmbunătățit de bune practici și cunoștințe tehnice, și va încuraja cele trei state membre să facă acest lucru.

(a)În conformitate cu CFM-ul actual, Comisia a stabilit ca prioritate crearea unui cadru general pentru programare, gestionarea proiectelor și monitorizare, în cadrul căruia statele membre să poată colabora. În plus, Comisia a introdus un sistem de management al valorii dobândite (EVM) pentru a măsura în mod obiectiv performanța și progresele proiectelor. Impactul deplin al acestor schimbări este așteptat în următorii ani.

(b)Comisia consideră că este extrem de important ca operatorii nucleari și titularii de autorizații pentru dezafectare să își consolideze know-how-ul și competențele, în special în ceea ce privește gestionarea proiectelor și să identifice domeniile în care externalizarea serviciilor aduce o valoare adăugată. Utilizarea experților externi este benefică în anumite domenii de specialitate.

(c)Comisia încearcă să promoveze un mediu deschis și transparent, să faciliteze schimbul de bune practici și cunoștințe, să încurajeze procesele de standardizare cu scopul, printre altele, de a crește competitivitatea și a consolida siguranța.

Pentru a sprijini acest obiectiv, Comisia a reactivat în 2015, Grupul privind finanțarea operațiunilor de dezafectare, alcătuit din experți la nivel național, care să furnizeze cunoștințe actualizate cu privire la costurile de dezafectare și gestionarea fondurilor.

În plus, Comisia va utiliza participarea sa în cadrul forurilor internaționale și grupuri de lucru pentru a împărtăși experiența acumulată prin gestionarea programelor de dezafectare. În special, activitățile desfășurate în colaborare cu OCDE/AEN și AIEA vor fi continuate.

112

În ceea ce privește raportul privind planurile statelor membre, a se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 53.

În prezent, Comisia evaluează programele naționale din toate cele 28 de state membre. Acest exercițiu este primul de acest tip, iar Comisia intenționează să tragă învățăminte de pe urma acestui proces pentru a încerca să îmbunătățească și să armonizeze rapoartele următoare. Pentru acest exercițiu, Comisia ar trebui să țină seama de programele naționale din toate cele 28 de state membre, precum și de rapoartele naționale. Având în vedere cele de mai sus și pentru a avea o imagine completă, Comisia a ținut seama de procesul de evaluare a programelor naționale în calendarul său pentru raportul către Parlamentul European și Consiliu. Raportul este prevăzut pentru trimestrul 4 al anului 2016.

Recomandarea 2 — Soluții pentru eliminarea finală a combustibililor nucleari uzați

(a)Comisia acceptă recomandarea. Comisia acordă o importanță deosebită gestionării responsabile și în condiții de siguranță a combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive pentru a evita impunerea de sarcini inutile generațiilor viitoare. În această privință, Comisia va stabili deja orientarea în avizele pe care le va emite în cursul anului 2016/2017 privind programele naționale în temeiul Directivei 2011/70. Aceasta va lansa dezbaterea care va avea loc în 2017 cu privire la opțiunile de eliminare, inclusiv posibilitatea unor soluții la nivel regional și la nivelul UE. Ca urmare a acestui fapt, Comisia va fi mai în măsură să formuleze opțiuni de politică și o foaie de parcurs până în 2018.

(b)Comisia ia act de faptul că această recomandare se adresează statelor membre. Comisia constată, de asemenea, că această recomandare este abordată deja prin evaluarea programelor naționale, iar avizul Comisiei se va adresa statelor membre. Comisia intenționează să lanseze în 2017 un studiu pentru a evalua estimările de cost ale statelor membre pentru gestionarea deșeurilor.

113

Planurile de dezafectare aprobate în temeiul CFM 2014-2020 constituie baza pentru programare în cele trei state membre. Costul pentru depozitarea finală a combustibilului uzat și a deșeurilor cu radioactivitate înaltă nu este considerat eligibil în temeiul NDAP și nu face parte din valorile de referință. Eliminarea combustibilului uzat și a deșeurilor cu radioactivitate înaltă face parte din responsabilitatea statelor membre în temeiul Directivei privind gestionarea deșeurilor radioactive. NDAP ar trebui să asigure complementaritatea și coerența intervenției relevante a Uniunii, pentru a respecta principiul proporționalității.

114

Comisia subliniază faptul că, în conformitate cu CFM 2014-2020, nu există niciun deficit de finanțare a obiectivelor convenite.

Recomandarea 3 — Respectarea principiului „poluatorul plătește” prin creșterea nivelului de finanțare pentru 2014-2020 și ulterior

Comisia ia act de faptul că această recomandare se adresează statelor membre.

Comisia va sprijini măsurile recomandate de Curte, prin eforturile sale de a introduce un nivel bine definit de cofinanțare, susținând astfel principiul „poluatorul plătește”. În acest sens, Consiliul va conduce discuțiile cu statele membre și va analiza în mod critic nivelul de cofinanțare propus de statele membre în cadrul Programelor de lucru anuale pentru 2017.

Recomandarea 4 — Creșterea cofinanțării la nivel național în perioada de finanțare 2014-2020

Comisia acceptă recomandarea.

Comisia recunoaște că cofinanțarea contribuie la punerea în aplicare eficientă și efectivă a programelor și crește asumarea responsabilității de către statele membre. Cu toate acestea, actualul temei juridic nu prevede un anumit nivel de cofinanțare. Prin urmare, ca un prim pas, Comisia ia măsuri pentru a clarifica sensul formulării „circumstanțe excepționale și bine fundamentate”, care în prezent este menționată în regulamente, și a efectua o analiză critică a nivelului de cofinanțare propus de statele membre în cadrul programelor de lucru anuale pentru 2017.

Recomandarea 5 — Întreruperea programelor de finanțare destinate dezafectării centralelor nucleare din Lituania, Bulgaria și Slovacia după 2020

Comisia acceptă parțial această recomandare. Comisia va efectua o evaluare a impactului, în conformitate cu cerințele Regulamentului financiar, și a Agendei pentru o mai bună reglementare, în ceea ce privește propunerile de noi inițiative. Această evaluare a impactului va analiza dacă finanțarea ar trebui continuată și, în caz afirmativ, cele mai adecvate mecanisme de finanțare. În cazul în care această evaluare demonstrează că finanțarea trebuie să fie continuată pentru următorul CFM, post-2020, Comisia va lua în considerare recomandarea Curții și va asigura că mecanismul de finanțare include stimulentele pentru continuarea dezafectării, inclusiv printr-o limitare în timp și pe baza unor niveluri adecvate de cofinanțare ale statelor membre.

118

Comisia a solicitat o analiză detaliată a personalului centralei de la Ignalina, ținând seama de necesitatea de a nu periclita siguranța sitului, având în vedere prezența combustibilului uzat în clădirile reactoarelor, pericolele asociate și necesitatea de a menține funcțiile esențiale de siguranță.

Recomandarea 6 — Finanțare din fonduri UE doar pentru costurile de dezafectare

Comisia acceptă parțial această recomandare.

Comisia este în curs de identificare a costurilor care nu au legătură cu nedezafectarea. Acest proces va fi finalizat în cadrul evaluării la jumătatea perioadei și, eventual, vor fi propuse acțiuni pentru o eliminare treptată a acestor costuri în 2018.

Cu toate acestea, Comisia consideră că unele funcții esențiale, cum ar fi siguranța, nu ar trebui să fie excluse de la finanțarea UE.

Recomandarea 7 — Ameliorarea supravegherii din partea Comisiei

Comisia acceptă recomandarea și a luat deja măsuri. Evaluarea condiționalităților ex ante va fi finalizată până în octombrie 2016.

Recomandarea 8 — Tratamentul contabil

Comisia acceptă recomandarea. Comisia recunoaște importanța acestei probleme.

Comisia a început să abordeze această recomandare prin punerea în aplicare a Directivei privind deșeurile. În prezent, Comisia evaluează programele naționale prezentate în temeiul Directivei privind deșeurile și a planificat o serie de studii în vederea colectării de informații și implicării ulterioare în procesul de validare.

QJ-AB-16-020-RO-E    ISSN 1977-5806

Una dintre condițiile pentru aderarea Lituaniei, a Bulgariei și a Slovaciei la UE a fost dezafectarea a opt reactoare nucleare de concepție sovietică. Curtea de Conturi Europeană a constatat că programele de finanțare ale UE instituite pentru a oferi un sprijin pentru îndeplinirea acestei cerințe nu au creat stimulente adecvate care să asigure un proces de dezafectare fără întârzieri și eficient din punctul de vedere al costurilor. Deși s-au înregistrat unele progrese, proiectele-cheie de infrastructură au înregistrat întârzieri, iar provocările critice pe care le implică activitatea în zonele controlate abia urmează. Până în 2020, sprijinul acordat de UE va fi atins suma de 3,8 miliarde de euro. Costul estimat total al dezafectării va fi de cel puțin 5,7 miliarde de euro. Dacă în calcul s-ar include și costul depozitării definitive a deșeurilor de activitate înaltă, acest cost total s-ar putea dubla.