CURTEA DE CONTURI EUROPEANĂ

12, rue Alcide de Gasperi

1615 Luxembourg

LUXEMBOURG

Tel. +352 4398-1

Întrebări: eca.europa.eu/ro/Pages/ContactForm.aspx

Website: eca.europa.eu

Twitter: @EUAuditors

Numeroase alte informații despre Uniunea Europeană sunt disponibile pe internet pe serverul Europa (http://europa.eu).

Luxemburg: Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene, 2017

Print | ISBN 978-92-872-6909-6 | ISSN 1831-0966 | doi:10.2865/611959 | QJ-AB-17-036-RO-C
PDF | ISBN 978-92-872-6908-9 | ISSN 1977-5806 | doi:10.2865/817394 | QJ-AB-17-036-RO-N
EPUB | ISBN 978-92-872-6915-7 | ISSN 1977-5806 | doi:10.2865/52546 | QJ-AB-17-036-RO-E

© Uniunea Europeană, 2017

Reproducerea textului este autorizată cu condiția menționării sursei.

CUM VĂ PUTEȚI PROCURA PUBLICAȚIILE UNIUNII EUROPENE?

Publicații gratuite:

•un singur exemplar:
pe site-ul EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu);

•mai multe exemplare/postere/hărți:
de la reprezentanțele Uniunii Europene (http://ec.europa.eu/represent_ro.htm),
de la delegațiile din țările care nu sunt membre ale UE (http://eeas.europa.eu/delegations/index_ro.htm)
sau contactând rețeaua Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_ro.htm)
la numărul 00 800 6 7 8 9 10 11 (gratuit în toată UE) (*).

(*)Informațiile primite sunt gratuite, la fel ca și cea mai mare parte a apelurilor telefonice (unii operatori și unele cabine telefonice și hoteluri taxează totuși aceste apeluri).

Publicații contra cost:

•pe site-ul EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).

Etapă | Data
Adoptarea planului de audit/Demararea auditului | 15.7.2015
Trimiterea oficială către Comisie (sau către o altă entitate auditată) a proiectului de raport | 9.11.2016
Adoptarea raportului final după procedura contradictorie | 11.1.2017
Primirea răspunsurilor Comisiei (sau ale altei entități auditate) în toate versiunile lingvistice | 10.2.2017

RO | 2017 | nr. 01

Raportul special

Sunt necesare eforturi
suplimentare pentru ca
implementarea rețelei
Natura 2000 să permită
valorificarea la maximum
a întregului său potențial

[prezentat în temeiul articolului 287 alineatul (4) al doilea paragraf TFUE]

Echipa de audit

Rapoartele speciale ale Curții de Conturi Europene prezintă rezultatele unor audituri de conformitate sau ale unor audituri ale performanței care au ca obiect domenii specifice ale bugetului sau aspecte specifice legate de gestiune. Curtea selectează și concepe aceste sarcini de audit astfel încât impactul lor să fie maxim, luând în considerare riscurile existente la adresa performanței sau a conformității, nivelul de venituri sau de cheltuieli implicat, schimbările preconizate și interesul existent în mediul politic și în rândul publicului larg.

Acest raport a fost adoptat de Camera de audit I – condusă de domnul Phil Wynn Owen, membru al Curții de Conturi Europene –, cameră specializată pe domeniile aferente utilizării sustenabile a resurselor naturale. Auditul a fost condus de domnul Nikolaos Milionis, membru al Curții de Conturi Europene, asistat de: loulia Papatheodorou, șefă de cabinet; Kristian Sniter, atașat în cadrul cabinetului; Colm Friel, manager principal; Emese Fésűs, coordonatoare, și Laure Gatter, coordonatoare adjunctă. Echipa de audit a fost formată din: Rogelio Abarquero Grossi, Oana Dumitrescu, Florin-Alexandru Farcaș, Paulo Faria, Maria Luisa Gómez-Valcárcel, Maria del Carmen Jimenez, Mircea-Cristian Martinescu, Aino Nyholm, Joachim Otto, Zoltán Papp, Anne Poulsen, Bruno Scheckenbach, Matteo Tartaggia, Diana Voinea, Anna Zalega, Dilyanka Zhelezarova și Paulina Zielinska-Suchecka. Michael Pyper a oferit asistență la redactarea raportului.

De la stânga la dreapta: L. Gatter, P. Zielinska-Suchecka, J. Otto, O. Dumitrescu, C. Friel, F.-A. Farcas, E. Fésűs, M. Pyper, N. Milionis, D. Zhelezarova, A. Zalega.

Cuprins

Lista abrevierilor

Glosar

Sinteză

Introducere

Strategia UE în domeniul biodiversității pentru 2020

Rețeaua Natura 2000

Organizarea rețelei Natura 2000

Responsabilități

Finanțare

Sfera și abordarea auditului

Observații

Statele membre nu au gestionat suficient de bine rețeaua Natura 2000

Coordonarea dintre autorități și părțile interesate din statele membre nu era suficient de dezvoltată

Au existat mult prea adesea întârzieri în adoptarea măsurilor necesare de conservare sau acestea nu fuseseră definite în mod corespunzător de către statele membre

Statele membre vizitate nu au evaluat în mod adecvat proiectele care aveau un impact asupra siturilor Natura 2000

Comisia supraveghea în mod activ punerea în aplicare a programului Natura 2000

Fondurile UE nu au fost mobilizate în mod adecvat pentru sprijinirea gestionării rețelei Natura 2000

Cadrele de acțiune prioritară nu reflectau în mod fiabil costurile rețelei Natura 2000

Documentele de programare pentru perioada 2014-2020 ale diverselor fonduri ale UE nu reflectă în totalitate nevoile identificate în cadrele de acțiune prioritară

Programele de finanțare ale UE nu erau adaptate în măsură suficientă la obiectivele siturilor Natura 2000

Sistemele de monitorizare și de raportare nu erau adecvate pentru a oferi informații exhaustive cu privire la eficacitatea rețelei Natura 2000

Nu exista niciun sistem specific de indicatori care să măsoare performanța rețelei Natura 2000

Punerea în aplicare a planurilor de monitorizare privind rețeaua Natura 2000 era inadecvată

Datele incomplete și lipsite de consecvență au făcut ca monitorizarea habitatelor și a speciilor să fie mai puțin eficace

Concluzii și recomandări

Anexă

Răspunsul Comisiei

Lista abrevierilor

AEM: Agenția Europeană de Mediu

ASC: Arii speciale de conservare

CBD: Convenția privind diversitatea biologică (Convention on Biological Diversity)

EA: Evaluare adecvată

FEADR: Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală

FEDR: Fondul european de dezvoltare regională

FEP: Fondul european pentru pescuit

FEPAM: Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime

FSE: Fondul social european

IMM-uri: Întreprinderi mici și mijlocii

LIFE: Instrumentul financiar pentru mediu și politici climatice (L’Instrument financier pour l’environnement)

ONG: Organizație neguvernamentală

PAC: Politica agricolă comună

PAF: Cadru de acțiune prioritară (Prioritised Action Framework)

PC7: Al șaptelea program-cadru pentru cercetare

REFIT: Programul privind o reglementare adecvată și funcțională (Regulatory Fitness and Performance Programme)

SIC: Situri de importanță comunitară

SPA: Arii de protecție specială (Special Protection Areas)

TIC: Tehnologii ale informației și comunicațiilor

UE: Uniunea Europeană

UNCBD: Convenția Organizației Națiunilor Unite privind diversitatea biologică (United Nations Convention on Biological Diversity)

UNESCO: Organizația Națiunilor Unite pentru Educație, Știință și Cultură (United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization)

Glosar

Arie de protecție specială (SPA): o suprafață de teren sau de apă desemnată de un stat membru în conformitate cu articolul 4 din Directiva privind păsările, în care se aplică măsuri speciale de conservare pentru a proteja anumite specii de păsări și habitatele acestora.

Arie specială de conservare (ASC): un sit de importanță comunitară desemnat de către un stat membru, în care se aplică măsurile de conservare necesare pentru menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a habitatelor naturale și/sau a populațiilor din speciile pentru care a fost desemnat respectivul sit.

Biodiversitate sau diversitate biologică: articolul 2 din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind diversitatea biologică (UNCBD) definește „diversitatea biologică” ca fiind varietatea organismelor vii din toate sursele, inclusiv, inter alia, din ecosisteme terestre, marine și alte ecosisteme acvatice și complexele ecologice din care fac parte acestea; aceasta include diversitatea în cadrul speciilor și între specii și diversitatea ecosistemelor.

Cadru de acțiune prioritară (PAF – Prioritised Action Framework): un instrument de planificare, prevăzut la articolul 8 alineatul (4) din Directiva privind habitatele („cadru de acțiune structurat în funcție de priorități”). Scopul său principal este de a oferi o imagine de ansamblu integrată a măsurilor necesare pentru a implementa rețeaua Natura 2000, corelându-le cu fondurile UE corespondente și specificând nevoile de finanțare aferente¹.

Conservare: o serie de măsuri necesare pentru a menține sau a readuce un habitat natural și populațiile de faună și floră sălbatică la un stadiu corespunzător, în conformitate cu definițiile din Directiva privind habitatele².

Deteriorare: articolul 6 alineatul (2) din Directiva privind habitatele și articolul 4 alineatul (4) din Directiva privind păsările prevăd că statele membre au obligația de a lua măsurile necesare pentru a evita deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor din siturile Natura 2000.

Evaluare adecvată: conform prevederilor articolului 6 alineatul (3) din Directiva privind habitatele, orice plan sau proiect care ar putea avea un impact semnificativ asupra unui sit trebuie supus unei evaluări adecvate (corespunzătoare) a efectelor sale potențiale în ceea ce privește obiectivele de conservare ale sitului.

Formular standard: formularul întocmit în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Directiva privind habitatele în scopul stabilirii listei siturilor de importanță comunitară. Formularul conține informații despre fiecare sit, într-un format stabilit de Comisie în acord cu statele membre, inclusiv harta sitului, numele și localizarea acestuia, întinderea și datele rezultate din evaluarea efectuată de autoritățile naționale cu privire la importanța relativă a sitului pentru habitatele și speciile care fac obiectul directivei.

Habitate naturale: areale terestre sau acvatice care se disting prin anumite caracteristici geografice, abiotice și biotice naturale sau seminaturale³.

Măsuri compensatorii: măsuri specifice unui proiect sau unui plan, al căror scop precis este de a compensa efectele negative care ar putea apărea la nivelul speciilor sau al habitatului vizat ca urmare a punerii în aplicare a proiectului sau a planului respectiv, astfel încât să se mențină coerența ecologică globală a rețelei Natura 2000. Măsurile compensatorii se iau în mod independent față de proiectul în cauză (inclusiv față de orice alte măsuri de atenuare conexe) și constituie „ultima instanță”, ele fiind utilizate doar atunci când celelalte garanții prevăzute de directivă sunt ineficiente și dacă s-a decis să se ia totuși în considerare un proiect/plan⁴ având un efect negativ asupra sitului Natura 2000.

Măsuri de atenuare: măsuri al căror scop este de a reduce sau chiar de a anula efectele negative asupra unui sit, care ar putea apărea ca urmare a punerii în aplicare a unui plan sau a unui proiect. Aceste măsuri fac parte integrantă din specificațiile unui plan sau ale unui proiect⁵.

Măsuri de conservare și planuri de management: măsurile de conservare sunt măsuri benefice și proactive, menite să contribuie la obținerea unui stadiu de conservare corespunzător pentru speciile/habitatele prezente într-un anumit sit. Planurile de management, deși nu sunt obligatorii, reprezintă opțiunea cel mai frecvent utilizată pentru stabilirea obiectivelor de conservare ale unui sit, alături de măsurile considerate necesare pentru atingerea acestor obiective.

Natura 2000: cea mai amplă rețea ecologică coerentă de arii speciale de conservare din lume, care acoperă 18 % din suprafața totală a mediului terestru din UE, precum și importante zone marine. Natura 2000 este un element-cheie al strategiei UE vizând stoparea declinului biodiversității și asigurarea de servicii ecosistemice până în 2020⁶. Rețeaua permite menținerea stadiului corespunzător de conservare sau, după caz, readucerea la acesta în aria lor de extindere naturală a tipurilor de habitate naturale și a habitatelor speciilor vizate⁷.

Obiective de conservare: un obiectiv de conservare este un obiectiv global fixat pentru speciile și/sau tipurile de habitate pentru care a fost desemnat situl, astfel încât acesta din urmă să poată contribui la menținerea sau la atingerea unui stadiu de conservare corespunzător pentru habitatele și speciile respective la nivel național, biogeografic sau la nivelul UE.

Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor: în temeiul articolului 258 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), Comisia, în calitatea sa de gardian al tratatelor, poate introduce o acțiune în justiție împotriva oricărui stat membru care nu își îndeplinește obligațiile ce îi revin în conformitate cu dreptul UE.

Proiecte majore: acestea sunt, în general, proiecte de infrastructură de mare anvergură legate de transporturi, mediu, dar și de alte domenii, cum ar fi cel al culturii, al educației, al energiei sau al tehnologiilor informației și comunicațiilor (TIC). Proiectele care au fost sprijinite prin Fondul european de dezvoltare regională și/sau prin Fondul de coeziune în cursul perioadei de programare 2007-2013 și care înregistrau costuri totale de peste 25 de milioane de euro (în cazul proiectelor de mediu) sau de peste 50 de milioane de euro (în cazul proiectelor din alte domenii) au fost în prealabil supuse unei evaluări și unei decizii de aprobare specifice din partea Comisiei Europene. Înainte de a fi aprobat, orice proiect major este examinat din perspectiva coerenței sale cu alte politici ale UE (inclusiv cu politica privind rețeaua Natura 2000). Pentru perioada de programare 2014-2020, Comisia beneficiază de sprijinul unor experți independenți.

Raportul „Starea naturii în UE”: statele membre au obligația, o dată la șase ani, de a transmite un raport Comisiei Europene cu privire la stadiul de conservare a speciilor și a habitatelor care sunt protejate prin directivele UE privind natura⁸ și care sunt prezente pe teritoriul lor. Ulterior, Comisia sintetizează toate datele primite, cu sprijinul Agenției Europene de Mediu, pentru a evalua modul în care se prezintă situația lor în întreaga UE. Rezultatele sunt publicate de către Comisie într-un raport intitulat „Starea naturii în UE”.

REFIT și verificarea adecvării: în cadrul politicii sale pentru o reglementare inteligentă, Comisia a lansat Programul privind o reglementare adecvată și funcțională (REFIT). Scopul urmărit este acela de a se simplifica legislația UE și de a se reduce costurile aferente reglementării, contribuind astfel la crearea unui cadru de reglementare clar, stabil și previzibil. În primele etape ale acestui program, Comisia a revizuit întregul corpus legislativ al UE și a decis cu privire la o serie de acțiuni de examinare a situației, printre care o verificare a caracterului adecvat al politicilor, care presupune o evaluare exhaustivă a politicilor pentru a se verifica în ce măsură cadrul de reglementare al unei anumite politici este sau nu este adecvat scopului pentru care aceasta a fost elaborată.

Sit de importanță comunitară (SIC): sit care contribuie în mod semnificativ la menținerea sau la readucerea unui habitat natural specificat în Directiva privind habitatele la un stadiu corespunzător de conservare. În același timp, siturile de importanță comunitară pot contribui semnificativ la coerența rețelei Natura 2000 și/sau la menținerea diversității biologice a regiunii sau a regiunilor biogeografice în cauză.

Stadiul de conservare a unei specii: articolul 1 litera (i) din Directiva privind habitatele definește stadiul de conservare a unei specii ca fiind „efectul unui ansamblu de factori care influențează specia respectivă, putând afecta aria de extindere naturală pe termen lung a speciei și abundența populației acesteia” de pe un anumit teritoriu. Stadiul de conservare este considerat „corespunzător” dacă:

οdatele de dinamică a populației pentru specia respectivă indică faptul că specia se menține pe termen lung ca element viabil al habitatelor sale naturale;

οaria de extindere naturală a speciei nu se reduce și nici nu amenință să se reducă în viitorul apropiat; și

οspecia dispune și este foarte probabil că va continua să dispună de un habitat suficient de extins pentru a-și menține populația pe termen lung.

1 SEC(2011) 1573 final din 12 decembrie 2011, intitulat: Financing Natura 2000, Investing in Natura 2000: Delivering benefits for nature and people (Finanțarea rețelei Natura 2000 – Investind în rețeaua Natura 2000: producerea de beneficii pentru natură și oameni), p. 11.

2 Articolul 1 din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, 22.7.1992, p. 7).

3 Articolul 1 litera (b) din Directiva 92/43/CEE.

4 Document de orientare privind articolul 6 alineatul (4) din Directiva 92/43/CEE (Directiva „Habitate”), 2007/2012, Comisia Europeană.

5 Document de orientare privind articolul 6 alineatul (4) din Directiva 92/43/CEE.

6 Raportul special nr. 12/2014: „Este FEDR utilizat cu eficacitate în finanțarea proiectelor care promovează în mod direct biodiversitatea în cadrul Strategiei UE în domeniul biodiversității pentru 2020?” (http://eca.europa.eu).

7 Articolul 3 din Directiva 92/43/CEE.

8 Conform articolului 12 din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (Directiva privind păsările) (JO L 20, 26.1.2010, p. 7) și articolului 17 din Directiva privind habitatele.

Sinteză

I

Declinul biodiversității reprezintă una dintre principalele provocări de mediu cu care se confruntă UE. Unul dintre elementele-cheie ale Strategiei UE 2020 cu ajutorul căruia se încearcă stoparea declinului biodiversității și îmbunătățirea stadiului de conservare a habitatelor și a speciilor este rețeaua Natura 2000, care a fost creată prin Directiva privind habitatele și Directiva privind păsările. Aceste două directive formează cadrul comun de reglementare în ceea ce privește protecția naturii în ansamblul statelor membre. Rețeaua Natura 2000 acoperă peste 18 % din suprafața terestră a UE și aproximativ 6 % din suprafața marină a UE, fiind formată din peste 27 000 de situri, care protejează diverse specii și habitate pe întreg teritoriul Europei. Desfășurarea de activități socioeconomice nu este interzisă pe siturile Natura 2000, însă statele membre trebuie să se asigure că acestea nu deteriorează siturile respective și să ia măsurile necesare pentru menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a habitatelor naturale și/sau a populațiilor din speciile protejate.

II

Auditul a urmărit să răspundă la următoarea întrebare: „Este rețeaua Natura 2000 pusă în aplicare în mod corespunzător?”. Pentru a putea răspunde la această întrebare, Curtea a examinat dacă rețeaua este gestionată, finanțată și monitorizată în mod adecvat. Activitățile de audit ale Curții s-au desfășurat la nivelul Comisiei și în cinci state membre care acoperă cea mai mare parte din regiunile biogeografice ale Europei. Auditorii Curții au efectuat vizite la 24 de situri Natura 2000, au realizat un sondaj în rândul statelor membre și au solicitat punctele de vedere a diverse grupuri de părți interesate.

III

Curtea recunoaște rolul major pe care îl joacă rețeaua Natura 2000 în ceea ce privește protejarea biodiversității, însă concluzionează că această rețea nu a fost implementată într-un mod care să îi valorifice întregul potențial. Statele membre trebuie să realizeze progrese semnificative și Comisia trebuie să depună mai multe eforturi, astfel încât fiecare să contribuie într-o mai mare măsură la obiectivele ambițioase ale strategiei UE în domeniul biodiversității pentru 2020.

IV

Statele membre nu gestionau suficient de bine rețeaua Natura 2000. Coordonarea între autoritățile relevante, părțile interesate și statele membre învecinate nu era suficient de dezvoltată. Au existat mult prea adesea întârzieri în adoptarea măsurilor necesare de conservare sau acestea nu fuseseră definite în mod corespunzător. Statele membre vizitate nu au evaluat în mod adecvat proiectele care aveau un impact asupra siturilor Natura 2000. Deși Comisia supraveghea în mod activ implementarea rețelei Natura 2000 de către statele membre, mai exista loc de îmbunătățiri în ceea ce privește modul în care orientările sale sunt comunicate acestora. Comisia a tratat un număr ridicat de plângeri legate de Natura 2000, reușind, în general, soluționarea lor împreună cu statele membre, însă a fost nevoită să inițieze și proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în unele cazuri.

V

Fondurile UE nu au fost mobilizate în mod adecvat pentru sprijinirea gestionării rețelei Natura 2000. Abordarea adoptată de UE pentru finanțarea implementării rețelei Natura 2000 a fost axată pe utilizarea fondurilor UE existente. Modul în care aceste fonduri sunt utilizate în scopul rețelei ține de competența statelor membre. Curtea a constatat o lipsă de informații fiabile cu privire la costurile pe care le implică rețeaua și cu privire la nevoile sale de finanțare de la bugetul UE. Cadrele de acțiune prioritară nu ofereau o imagine completă a finanțării efective acordate de UE până în 2013 și nici a alocării planificate a fondurilor pentru perioada 2014-2020. La nivelul siturilor, planurile de management nu conțineau decât în foarte puține cazuri evaluări complete ale costurilor. Documentele de programare pentru perioada 2014-2020 aferente diverselor fonduri ale UE care sunt utilizate pentru a finanța rețeaua (în special FEADR și FEDR) nu reflectau în totalitate nevoile de finanțare ale acesteia, iar Comisia nu a abordat aceste neajunsuri într-un mod structurat. Programele de finanțare ale UE nu erau adaptate în măsură suficientă la obiectivele siturilor Natura 2000.

VI

Sistemele de monitorizare și de raportare specifice rețelei Natura 2000 nu erau concepute în mod adecvat astfel încât să poată oferi informații exhaustive cu privire la eficacitatea rețelei. Nu exista niciun sistem specific de indicatori care să măsoare performanța utilizării fondurilor UE în scopul rețelei Natura 2000. Existau într-adevăr indicatori la nivelul programelor de finanțare (de exemplu, la nivelul FEADR), însă aceștia erau legați mai curând de obiective cu caracter general în materie de biodiversitate și erau axați mai degrabă pe realizări decât pe rezultatele în materie de conservare ale rețelei Natura 2000. La nivelul siturilor, documentele legate de managementul acestora adesea nu includeau planuri de monitorizare sau, în cazurile în care fuseseră incluse astfel de planuri, ele fie nu erau suficient de detaliate, fie nu vizau niciun termen de realizare. Formularele standard – care conțin date fundamentale privind caracteristicile sitului – nu erau, în general, aduse la zi ca urmare a activităților de monitorizare. Datele raportate Comisiei de către statele membre în vederea elaborării de către aceasta a raportului periodic privind starea naturii în UE indicau tendințele stadiului de conservare, însă aceste date erau prea adesea incomplete, iar caracterul lor comparabil continua să fie problematic.

VII

Curtea formulează un număr de recomandări în atenția Comisiei și a statelor membre, scopul lor fiind acela de a contribui la punerea în aplicare în integralitate a celor două directive ale UE privind natura, la clarificarea cadrului de finanțare și de contabilizare aferent rețelei Natura 2000 și la măsurarea mai fiabilă a rezultatelor obținute prin implementarea acestei rețele.

Introducere

Strategia UE în domeniul biodiversității pentru 2020

01

Diversitatea biologică sau biodiversitatea se referă la varietatea organismelor vii de pe Pământ. Biodiversitatea este esențială pentru menținerea sănătății ecosistemelor care ne furnizează resursele și serviciile naturale de bază de care oamenii au nevoie pentru a putea trăi în mod optim. În mai 2011, Comisia Europeană a adoptat o strategie ce vizează „stoparea pierderii biodiversității și a degradării serviciilor ecosistemice din UE până în 2020 și refacerea acestora în măsura posibilului, odată cu sporirea contribuției UE la combaterea pierderii biodiversității pe plan mondial”⁹. Această strategie a fost adoptată după ce s-a constatat că UE nu și-a atins obiectivul stabilit pentru 2010 în materie de biodiversitate, în pofida planului său de acțiune detaliat. Strategia UE în domeniul biodiversității pentru 2020 concordă cu angajamentele asumate de liderii din UE în martie 2010 în cadrul celei de a zecea Conferințe a părților la Convenția privind diversitatea biologică de la Nagoya¹⁰.

02

Pentru a putea realiza progrese în atingerea obiectivului său principal privind stoparea pierderii biodiversității până în 2020, Strategia UE în domeniul biodiversității stabilește șase obiective operaționale, care cuprind 20 de acțiuni. Prezentul raport este axat pe primul obiectiv, care se referă la „rețeaua Natura 2000” și la punerea în aplicare integrală a Directivei privind păsările¹¹ și a Directivei privind habitatele¹², cunoscute, în general, ca „directivele privind natura”. Aceste directive au instituit rețeaua Natura 2000 drept „o rețea ecologică europeană coerentă, care să reunească ariile speciale de conservare”¹³, pentru a permite menținerea sau, după caz, readucerea la un stadiu corespunzător de conservare în aria lor de extindere naturală a tipurilor de habitate naturale și a habitatelor speciilor vizate. Primul obiectiv din Strategia UE în domeniul biodiversității pentru 2020 vizează „stoparea deteriorării stării tuturor speciilor și habitatelor vizate de legislația UE privind natura și realizarea unei îmbunătățiri semnificative și cuantificabile a situației acestora, astfel încât, până în 2020, în comparație cu evaluările curente: (i) să existe cu 100 % mai multe evaluări de habitate și cu 50 % mai multe evaluări de specii realizate conform Directivei privind habitatele care să indice o îmbunătățire a stării de conservare; și (ii) să existe cu 50 % mai multe evaluări de specii realizate conform Directivei privind păsările care să indice o stare sigură sau îmbunătățită”. Primul obiectiv cuprinde patru acțiuni, și anume:

οdefinitivarea instituirii rețelei Natura 2000 și asigurarea unei bune gestiuni;

οasigurarea unei finanțări adecvate pentru siturile Natura 2000;

οcreșterea gradului de conștientizare și de implicare a părților interesate și îmbunătățirea aplicării;

οîmbunătățirea și simplificarea monitorizării și a raportării.

03

Evaluarea de la jumătatea perioadei de aplicare a Strategiei UE în domeniul biodiversității, publicată de Comisie în octombrie 2015, a concluzionat că, deși s-au realizat mari progrese din 2011 în implementarea acțiunilor vizate de obiectivul 1, cele mai mari provocări continuau să fie definitivarea componentei privind mediul marin din cadrul rețelei Natura 2000, asigurarea unui management eficace al siturilor Natura 2000 și asigurarea resurselor financiare necesare pentru sprijinirea rețelei Natura 2000.

04

Mai mult, în cel mai recent raport¹⁴ al său referitor la stadiul și tendințele privind tipurile de habitat și speciile vizate de Directiva privind habitatele și Directiva privind păsările, Comisia a concluzionat astfel: „Există indicii clare că rețeaua Natura 2000 joacă un rol major în stabilizarea habitatelor și a speciilor aflate într-un stadiu necorespunzător de conservare, în special în cazurile în care măsurile de conservare necesare au fost puse în aplicare la o scară corespunzătoare. […] Cu toate acestea, starea generală a habitatelor și speciilor din UE nu s-a schimbat în mod semnificativ în perioada 2007-2012; numeroase habitate și specii prezintă un stadiu de conservare nefavorabil și un procent semnificativ din acestea continuă să se deterioreze.”

05

În cadrul programului său privind o reglementare adecvată și funcțională (REFIT), Comisia a lansat, în februarie 2014, un exercițiu de „verificare a adecvării”, pentru a evalua eficacitatea și relevanța legislației privind natura. La 20 noiembrie 2015, Comisia a organizat o conferință în cadrul căreia consultanții au prezentat rezultatele lor preliminare¹⁵, însă acest exercițiu al Comisiei de verificare a adecvării nu fusese încă finalizat la momentul la care s-au încheiat activitățile de audit ale Curții, și anume în septembrie 2016. Conform acestor constatări preliminare, se realizaseră progrese considerabile în ceea ce privește implementarea rețelei Natura 2000, însă mai trebuia să se depună eforturi în anumite domenii precum elaborarea măsurilor de conservare și dezvoltarea unor mecanisme de finanțare adecvate.

Rețeaua Natura 2000

06

Rețeaua Natura 2000¹⁶ reprezintă nucleul strategiei UE în domeniul biodiversității. Directiva privind habitatele și Directiva privind păsările formează cadrul comun de reglementare la nivelul UE, care stabilește standardele în ceea ce privește protecția naturii în ansamblul statelor membre. Rețeaua cuprinde situri de importanță comunitară, care trebuie desemnate de statele membre ca arii speciale de conservare în termen de maximum șase ani de la data la care au fost desemnate ca situri de importanță comunitară în temeiul Directivei privind habitatele. Rețeaua include totodată arii de protecție specială clasificate ca atare în temeiul Directivei privind păsările. Rețeaua Natura 2000 acoperă peste 18 % din suprafața terestră a UE și aproximativ 6 % din suprafața marină a UE. Ea cuprinde peste 27 000 de situri (a se vedea caseta 1) și se întinde pe o suprafață terestră și acvatică de peste 1 milion km² ¹⁷ (a se vedea figura 1).

Figura 1

Siturile Natura 2000 de pe întreg teritoriul UE

Notă: Perioada acestei raportări (2012) nu include siturile adăugate la momentul aderării Croației la UE în 2013.

Sursa: Agenția Europeană de Mediu, Raportul tehnic nr. 2/2015: Situația naturii în UE, p. 120.

Caseta 1

Ce sunt siturile Natura 2000?

Europa este caracterizată prin diversitatea climatelor, a peisajelor și a culturilor și, prin urmare, printr-un nivel înalt de biodiversitate. Natura 2000 este, în consecință, o rețea europeană la fel de diversă de situri, în cadrul căreia sunt protejate habitate naturale și specii prezente pe teritoriul Uniunii Europene. Rețeaua asigură protecția a aproximativ 230 de tipuri de habitate naturale și a aproximativ 1 200 de specii de animale și plante cu o importanță paneuropeană recunoscută, precum și a circa 200 de specii de păsări. Siturile Natura 2000 pot varia în mod considerabil din punctul de vedere al dimensiunii și al caracterului lor, de la situri de mici dimensiuni constând în peșteri subterane la situri de mari dimensiuni ce se întind pe mai multe sute de mii de hectare de pădure, de la porturi la zone cu viață sălbatică, putând cuprinde totodată zone cultivate, mine în aer liber dezafectate sau foste baze militare.

Numeroase situri sunt protejate atât în baza Directivei privind păsările, cât și a Directivei privind habitatele, în timp ce o proporție semnificativă dintre ele sunt protejate și ca situri de importanță națională sau internațională, de exemplu parcuri naționale sau rezervații ale biosferei incluse în patrimoniul Organizației Națiunilor Unite pentru Educație, Știință și Cultură (UNESCO).

În ansamblu, 46 % din rețeaua Natura 2000 este acoperită de păduri, 38 % de ecosisteme agricole, 11 % de ecosisteme formate din pajiști, 16 % de ecosisteme constituite din lande și tufărișuri, 11 % de zone umede și lacuri. Fac parte, de asemenea, din rețea și ecosisteme constituite din râuri și din zone costiere¹⁸. Informații suplimentare cu privire la numărul și suprafața unor astfel de situri din fiecare stat membru sunt incluse în tabelul 1 din anexă.

Fotografia 1 – Habitat pentru lilieci

Fotografia 2 –Habitat pentru urși

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, habitat pentru lilieci pe situl 1, Polonia, și habitat pentru urși bruni pe situl 3, România.

Organizarea rețelei Natura 2000

Responsabilități

07

Comisia supervizează modul în care Directiva privind păsările și Directiva privind habitatele sunt puse în aplicare de statele membre. Înainte de a fi aprobat programele de finanțare ale statelor membre corespunzătoare fondurilor UE pentru perioada 2014-2020, Comisia a verificat gradul în care măsurile și finanțările propuse erau coerente cu nevoile și obiectivele rețelei Natura 2000, astfel cum sunt acestea descrise în cadrele de acțiune prioritară. Comisia publică totodată documente de orientare care să vină în sprijinul statelor membre în procesul acestora de implementare a rețelei Natura 2000. De asemenea, ea organizează Procesul biogeografic, un forum de cooperare care acoperă diversele regiuni biogeografice¹⁹ (a se vedea figura 2) și în cadrul căruia au loc seminare, ateliere și activități de cooperare. Tot Comisia este cea care tratează plângerile legate de punerea în aplicare a directivelor și de managementul siturilor în statele membre. În situația în care un stat membru nu își îndeplinește obligațiile care îi revin în temeiul directivelor privind natura, Comisia poate declanșa o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva statului membru respectiv.

08

Agenția Europeană de Mediu (AEM) și Centrul său european tematic pentru biodiversitate furnizează Comisiei sprijin tehnic și științific în ceea ce privește desemnarea siturilor Natura 2000, prin furnizarea de informații referitoare la rețea prin intermediul portalului de referință pentru Natura 2000 (baza de date conținând informații specifice siturilor din cadrul formularelor standard). În 2015, AEM a publicat al doilea raport al său privind starea naturii, acoperind perioada de șase ani cuprinsă între 2007 și 2012 inclusiv. Acest raport²⁰, sprijinindu-se pe informațiile raportate în mod oficial de către statele membre în temeiul articolului 17 din Directiva privind habitatele și în temeiul articolului 12 din Directiva privind păsările, oferă o imagine de ansamblu exhaustivă a stadiului de conservare și a tendințelor privind tipurile de habitat și speciile protejate în baza acestor directive. Agenția colaborează cu o serie de alți experți din cadrul Comisiei și din statele membre la elaborarea unor orientări privind raportarea.

Figura 2

Regiunile biogeografice din Europa

Sursa: Agenția Europeană de Mediu (http://www.eea.europa.eu/data-and-maps/figures/biogeographical-regions-in-europe-1).

09

Statelor membre le revine responsabilitatea de a stabili, de a gestiona și de a finanța rețeaua de situri Natura 2000. Ele trebuie să stabilească și să implementeze măsuri de conservare cu scopul de a menține sau de a readuce habitatele și speciile protejate la un stadiu corespunzător de conservare. Acest lucru implică evitarea oricărei perturbări semnificative a speciilor protejate și a oricărei deteriorări a habitatelor protejate pentru care au fost desemnate siturile respective. Răspunderea pentru monitorizarea stadiului de conservare a habitatelor și a speciilor poate aparține fie unei autorități naționale competente (cum este cazul în Franța, în România și în Polonia), fie unor autorități regionale (cum este cazul în Germania și în Spania).

10

Orice proiect care ar putea afecta în mod semnificativ un sit Natura 2000, per se sau în combinație cu alte proiecte („efecte cumulative”), trebuie supus unei „evaluări adecvate”²¹ a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. Măsurile de atenuare menite să diminueze efectele negative asupra mediului fac, de regulă, parte din proiect și sunt examinate în cadrul evaluării respective. Autoritățile competente aprobă proiectul doar după ce au constatat că acesta nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv.

Fotografia 3 – Exemplu de măsură de atenuare a efectelor asupra vieții sălbatice

Sursa: Curtea de Conturi Europeană. Exemplu de măsură de atenuare menită să permită animalelor sălbatice să treacă sub nivelul unei autostrăzi, situl 2, România.

11

În situații excepționale, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul poate fi aprobat, dacă se consideră a fi de interes public major. În astfel de cazuri, statul membru trebuie să ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a compensa impactul asupra mediului și pentru a proteja coerența globală a rețelei Natura 2000. De asemenea, statul membru trebuie să informeze Comisia cu privire la măsurile compensatorii luate.

12

În general, Comisia nu are niciun cuvânt de spus în procesul de aprobare a proiectelor, cu excepția proiectelor majore cofinanțate de UE, în cazul cărora propunerile sunt înaintate de statele membre Comisiei²². „Proiectele majore” sunt, în general, proiecte de infrastructură de mare anvergură în sectorul transporturilor, al mediului, dar și în alte domenii cum ar fi cel al culturii, al educației, al energiei etc. Proiectele care au fost sprijinite prin Fondul european de dezvoltare regională și/sau prin Fondul de coeziune în cursul perioadei de programare 2007-2013 și care înregistrau costuri totale de peste 25 de milioane de euro (în cazul proiectelor de mediu) sau de peste 50 de milioane de euro (în cazul proiectelor din alte domenii) au fost în prealabil supuse unei evaluări și unei decizii de aprobare specifice din partea Comisiei Europene. Înainte de a putea fi aprobate, proiectele majore trebuie examinate din perspectiva coerenței lor cu alte politici ale UE, inclusiv cu politica privind rețeaua Natura 2000. Comisia evaluează, de asemenea, măsurile specifice incluse în proiect pentru a se atenua sau a se compensa efectele negative ale acestuia asupra siturilor vizate din cadrul rețelei Natura 2000. Comisia poate desfășura controale ulterioare de urmărire a stadiului de implementare a măsurilor de atenuare. Propunerile trebuie să includă o analiză a impactului proiectului major asupra mediului, inclusiv a aspectelor legate de Natura 2000. Comisia evaluează proiectul major, verificând coerența acestuia cu prioritățile programului operațional în cauză, contribuția acestuia la realizarea obiectivelor acestor priorități și coerența sa cu celelalte politici ale Uniunii.

Finanțare

13

Abordarea adoptată de UE pentru finanțarea implementării rețelei Natura 2000 a fost în mod consecvent²³ axată pe utilizarea fondurilor UE existente (în principal, fonduri din cadrul politicii agricole comune și fonduri structurale și de coeziune²⁴) și mai puțin pe dezvoltarea unor instrumente specifice de finanțare (a se vedea, de asemenea, tabelul 5 din anexă). Nu există sume alocate în mod specific pentru Natura 2000 în cadrul diverselor programe de finanțare sectoriale, dar există, în schimb, posibilități de a sprijini rețeaua Natura 2000, în contextul sprijinirii biodiversității, în cadrul fiecăruia dintre fondurile relevante în acest sens ale UE²⁵. Există totuși o excepție notabilă de la această situație, și anume cea a instrumentului financiar LIFE²⁶ (constituit în 1993), care, în pofida dimensiunilor sale mici, include fonduri alocate în mod expres unei game de acțiuni legate de Natura 2000. Acest instrument este gestionat în mod direct de Comisie. Siturile din cadrul rețelei Natura 2000 mai pot fi finanțate de către statele membre în mod direct, de către donatori internaționali și din fonduri private. În 2010²⁷, într-un raport întocmit în numele Comisiei, costurile anuale totale legate de gestionarea rețelei Natura 2000 au fost evaluate la 5,8 miliarde de euro. Un procent mai mic de 20 %²⁸ din această sumă a fost finanțat din fonduri ale UE în cursul perioadei de programare 2007-2013.

14

Cu sprijinul Comisiei, statele membre au elaborat cadre de acțiune prioritară (PAF-uri), ca instrument de planificare strategică, cu scopul de a defini nevoile și prioritățile în materie de finanțare a rețelei Natura 2000 la nivel național sau regional și de a facilita integrarea acestora în diferitele instrumente de finanțare ale UE. Rolul acestor cadre de acțiune era de a asista statele membre în elaborarea documentelor lor strategice/de programare (de exemplu, acorduri de parteneriat, programe de dezvoltare rurală și programe operaționale) și de a facilita asigurarea unei coerențe între aceste documente și finanțarea rețelei Natura 2000.

15

Primul exercițiu de elaborare a cadrelor de acțiune prioritară a avut loc în 2012. Comisia a transmis statelor membre un model standard pentru aceste cadre de acțiune, parțial completat cu datele disponibile, solicitându-le să verifice și să completeze, dacă este cazul, datele respective. Modelul convenit în ceea ce privește PAF conținea o descriere generală a rețelei la nivelul regional sau național al statului membru, o descriere a situației habitatelor și a speciilor și o descriere a dispozițiilor administrative existente referitor la gestionarea rețelei. O parte importantă din PAF se referea la experiența până la acel moment a statului membru în ceea ce privește utilizarea fondurilor UE, scopul fiind acela de a se obține o imagine de ansamblu a importanței fondurilor respective pentru investițiile realizate în rețeaua Natura 2000 pe parcursul perioadei de programare 2007-2013. De asemenea, statele membre trebuiau să stabilească prioritățile lor strategice în materie de conservare pentru perioada de programare 2014-2020 și măsurile-cheie corespondente necesare pentru realizarea acestor priorități, alături de dispozițiile pe care intenționau să le aplice în materie de monitorizare și de evaluare.

9 COM(2011) 244 final din 3 mai 2011: „Asigurarea noastră de viață, capitalul nostru natural: o strategie a UE în domeniul biodiversității pentru 2020”, p. 2.

10 Decizie adoptată de Conferința părților la Convenția privind diversitatea biologică în cadrul celei de a zecea reuniuni a acesteia, X/2. The Strategic Plan for Biodiversity 2011-2020 and the Aichi Biodiversity Targets (Planul strategic în domeniul biodiversității pentru perioada 2011-2020 și obiectivele stabilite la Aichi pentru biodiversitate), UNEP/CBD/COP/DEC/X/2, 29 octombrie 2010.

11 Directiva 2009/147/CE.

12 Directiva 92/43/CEE.

13 Articolul 3 din Directiva 92/43/CEE.

14 COM(2015) 219 final din 20 mai 2015: „Raport al Comisiei către Consiliu și Parlamentul European: Starea naturii în Uniunea Europeană”. Acest raport sintetizează conținutul raportului detaliat pe aceeași temă, însă elaborat de Agenția Europeană de Mediu, intitulat Technical report No 2/2015 — State of nature in the EU: Results from reporting under the nature directives 2007-2012 (Raportul tehnic nr. 2/2015: Situația naturii în UE: Rezultate pe baza raportărilor în conformitate cu directivele privind protecția naturii în perioada 2007-2012) (http://www.eea.europa.eu/publications/state-of-nature-in-the-eu).

15 Evaluation Study to support the Fitness Check of the Birds and Habitats Directives, DRAFT - Emerging Findings, For Fitness Check Conference of 20 November 2015 (Studiu de evaluare în sprijinul verificării adecvării Directivei privind habitatele și a Directivei privind păsările, PRELIMINAR - Constatările rezultate, elaborat pentru conferința privind verificarea adecvării din 20 noiembrie 2015).

16 În cuprinsul prezentului raport, termenul „Natura 2000” se referă la rețeaua siturilor Natura 2000 menționate la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE.

17 Comisia Europeană: Barometrul Natura 2000 din iulie 2016.

18 Raportul nr. 5/2012 al Agenției Europene de Mediu, intitulat Protected areas in Europe – an overview (Zonele protejate din Europa – prezentare generală), p. 77 (http://www.eea.europa.eu/publications/protected-areas-in-europe-2012). NB: Diferitele categorii în care sunt grupate diversele tipuri de ecosisteme se suprapun uneori. De exemplu, unele ecosisteme formate din pajiști sunt considerate de asemenea ecosisteme agricole. Aceasta înseamnă deci că o simplă adunare ar contabiliza de două ori unele suprafețe.

19 Există 11 regiuni biogeografice recunoscute în Europa, dintre care nouă se află pe teritoriul UE. Regionalizarea biogeografică este utilizată pentru a clasifica anumite tipuri de habitate și a descrie speciile care trăiesc în condiții similare în țări diferite, și anume: regiunea biogeografică alpină, regiunea biogeografică anatoliană, regiunea biogeografică arctică, regiunea biogeografică atlantică, regiunea biogeografică pontică, regiunea biogeografică boreală, regiunea biogeografică continentală, regiunea biogeografică macaroneziană, regiunea biogeografică mediteraneeană, regiunea biogeografică panonică și regiunea biogeografică stepică.

20 Raportul tehnic nr. 2/2015 al AEM, ale cărui constatări au fost sintetizate de Comisie în propriul său raport „Starea naturii”.

21 Articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE.

22 Pentru FEDR și Fondul de coeziune, conform articolelor 39 și 40 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (JO L 210, 31.7.2006, p. 25) pentru perioada 2007-2013 și conform articolelor 100-103 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 320) pentru perioada 2014-2020.

23 Documentul COM(2004) 431 final din 15 iulie 2004, intitulat Financing Natura 2000 (Finanțarea rețelei Natura 2000), și documentul SEC(2011) 1573 final.

24 Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), Fondul european de dezvoltare regională (FEDR), Fondul de coeziune, Fondul social european (FSE).

25„Fondurile destinate agriculturii în cadrul celui de al doilea pilon al politicii agricole comune reprezintă cea mai importantă sursă de finanțare a rețelei Natura 2000 în majoritatea țărilor”, extras din SEC(2011) 1573 final, p. 6.

26 Programul LIFE este instrumentul financiar al UE prin care sunt sprijinite proiecte privind mediul, conservarea naturii și politicile climatice la nivelul întregii UE.

27 Costs and Socio-Economic Benefits associated with the Natura 2000 Network, Institutul pentru Politica Europeană de Mediu, p. 1.

28 Kettunen, M., Baldock, D., Gantioler, S., Carter, O., Torkler, P., Arroyo Schnell, A., Baumueller, A., Gerritsen, E., Rayment, M., Daly, E. și Pieterse, M., Assessment of the Natura 2000 co-financing arrangements of the EU financing instrument. A project for the European Commission – final report, Institutul pentru Politica Europeană de Mediu, Belgia, Bruxelles, 2011, p. 5.

Sfera și abordarea auditului

16

La stabilirea sferei și a abordării auditului, Curtea a avut în vedere acțiunile prevăzute pentru obiectivul 1 al Strategiei UE în domeniul biodiversității pentru 2020 vizând punerea în aplicare a directivelor privind natura (a se vedea punctul 2). Auditul a urmărit să răspundă la următoarea întrebare: „Este rețeaua Natura 2000 pusă în aplicare în mod corespunzător?” Această întrebare principală a fost divizată în următoarele întrebări secundare:

(a)Este rețeaua Natura 2000 gestionată în mod corespunzător? Pentru a putea răspunde la această întrebare, Curtea a examinat dacă statele membre luaseră măsurile de conservare necesare și dacă se instituiseră proceduri adecvate pentru a se evita sau pentru a se compensa deteriorarea siturilor. La nivelul Comisiei, Curtea a examinat orientările furnizate de aceasta în materie, procedurile de evaluare a proiectelor majore considerate a avea un impact asupra siturilor Natura 2000 și procedurile de tratare a plângerilor.

(b)Este rețeaua Natura 2000 finanțată în mod corespunzător? Curtea a analizat modul în care a fost concepută finanțarea siturilor Natura 2000 din fondurile UE disponibile și modul în care acestea din urmă au fost efectiv utilizate în acest scop pe parcursul perioadei de programare 2007-2013, precum și alocarea planificată pentru perioada 2014-2020 în ceea ce privește cadrele de acțiune prioritară. Curtea a analizat în mod special modul în care Natura 2000 fusese integrată în alte instrumente de politici, precum și modul în care măsurile finanțate fuseseră coordonate și adaptate la nevoile rețelei.

(c)Este rețeaua Natura 2000 monitorizată în mod corespunzător? Curtea a examinat diversele instrumente de monitorizare aflate la dispoziția statelor membre și a Comisiei și modul în care acestea fuseseră utilizate. Au fost analizate sistemele de indicatori de performanță, mecanismele de monitorizare a siturilor și sistemul de raportare cu privire la habitate și la specii.

17

Auditorii Curții s-au concentrat mai degrabă pe cadrul global de implementare decât pe rezultatele obținute în ceea ce privește stadiul de conservare în diferitele situri. Auditul s-a desfășurat atât la nivelul Comisiei, cât și la nivelul statelor membre. S-au colectat probe de audit în urma vizitelor efectuate în cinci state membre (Franța²⁹, Germania³⁰, Spania³¹, Polonia și România) ale căror teritorii cuprind opt dintre cele nouă regiuni biogeografice ale UE³². S-au efectuat vizite de audit la autoritățile competente din aceste state membre și la 24 de situri Natura 2000. De asemenea, au avut loc întâlniri cu reprezentanți ai unor diverse grupuri de părți interesate, în special organizații ale fermierilor și ONG-uri din domeniul mediului.

18

Pe lângă acestea, Curtea a transmis un chestionar de audit tuturor celorlalte state membre (23) pentru a obține informații cu privire la sistemele lor de management și la fondurile publice utilizate pentru siturile Natura 2000 situate pe teritoriul lor.

29 În regiunile Normandia Superioară, Normandia Inferioară și Languedoc-Roussillon.

30 În regiunile Schleswig-Holstein și Bavaria.

31 În Principatul Asturia, Comunitatea Madrid, Comunitatea Valenciană și Insulele Canare.

32 Auditul Curții a acoperit state membre ale căror teritorii se află în regiunea alpină, în regiunea atlantică, în regiunea pontică, în regiunea continentală, în regiunea macaroneziană, în regiunea mediteraneeană, în regiunea panonică și în regiunea stepică. Nu s-au efectuat vizite în state membre ale căror teritorii se află în regiunea boreală.

Observații

Statele membre nu au gestionat suficient de bine rețeaua Natura 2000

19

Implementarea rețelei Natura 2000 necesită o strânsă coordonare între diversele autorități competente din statele membre și numeroasele părți interesate. Măsurile de conservare considerate necesare pentru a menține sau pentru a readuce la un stadiu corespunzător habitatele, precum și flora și fauna lor, trebuie întreprinse la momentul oportun și trebuie să fie suficient de precise pentru a putea fi puse în aplicare în mod eficace. Proiectele planificate care ar putea avea un impact semnificativ asupra unui sit Natura 2000 trebuie evaluate cu atenție³³ din perspectiva obiectivelor de conservare ale sitului în cauză. Atunci când realizarea unui proiect pe un sit Natura 2000 se dovedește a fi necesară în pofida efectului potențial negativ al acestuia, trebuie stabilite măsuri compensatorii corespunzătoare. La nivelul UE, rolul Comisiei este de a sprijini statele membre în vederea implementării directivelor în mod eficace, prin intermediul orientărilor sale și, acolo unde este necesar, prin urmărirea respectării legislației în materie.

Coordonarea dintre autorități și părțile interesate din statele membre nu era suficient de dezvoltată

20

La gestionarea rețelei Natura 2000 participă o gamă largă de sectoare. Printre acestea se numără, în mod special, sectoarele mediului, agriculturii, planificării urbane, dezvoltării industriale și turismului. Pentru reușita implementării rețelei Natura 2000 este nevoie de o coordonare eficace între diferitele sectoare. Curtea a constatat că, în toate statele membre vizitate, fusese instituită o structură de gestionare a rețelei Natura 2000. Cu toate acestea, în majoritatea acestor state, au existat cazuri de coordonare insuficientă între autoritățile responsabile, astfel cum este ilustrat în caseta 2.

Caseta 2

Coordonare insuficientă între autorități în statele membre auditate

În România, deși aspectele privind planificarea și finanțarea siturilor Natura 2000 beneficiază de o coordonare suficientă la nivel național, cooperarea și comunicarea la nivel regional și local între administratorii siturilor, autorități și alte părți interesate (de exemplu, proprietarii terenurilor pe care se află siturile) trebuie îmbunătățite pentru a se putea asigura o implementare eficace a rețelei Natura 2000. De exemplu, mai multe situri duceau în continuare lipsă de un organism de administrare, nu existau proceduri care să asigure luarea în considerare a rețelei Natura 2000 în contextul planificării urbane și responsabilitățile în materie de supervizare ale autorităților locale se suprapuneau în unele cazuri.

În Franța, s-au constatat probleme de coordonare între autoritățile de mediu, care sunt responsabile de Natura 2000, și autoritățile din sectorul agricol, care erau responsabile de furnizarea părții celei mai semnificative de fonduri UE utilizate pentru a sprijini siturile Natura 2000. Informațiile de care dispuneau autoritățile de mediu cu privire la implementarea măsurilor de agromediu de către autoritățile din domeniul agriculturii erau limitate; este vorba, de exemplu, de informații legate de numărul de fermieri și de zone sprijinite, de tipurile de măsuri și de cuantumul fondurilor publice cheltuite în scopul siturilor Natura 2000.

21

Este important ca principalele părți interesate, în special utilizatorii terenurilor și proprietarii acestora, să fie implicate în planificarea și implementarea măsurilor de conservare pe siturile Natura 2000, astfel încât să poată înțelege și să sprijine obiectivele de conservare corespunzătoare. Statele membre au organizat o serie de activități în vederea consolidării capacității, atât la nivel local, cât și la nivel național, în principal cursuri de formare. Curtea a identificat un exemplu de bună practică în Franța, în care populația locală a fost consultată (a se vedea caseta 3). Celelalte state membre vizitate de Curte³⁴ nu instituiseră însă canale eficace care să permită consultări periodice pentru a facilita comunicarea cu principalele părți interesate.

Caseta 3

Exemplu de bună practică în care utilizatorii locali ai terenurilor și populația locală au fost implicate în consultări

În Franța, fiecare sit Natura 2000 era gestionat de un comitet director care era format din reprezentanți ai sectorului public, ai autorităților regionale, ai comunității și ai asociațiilor de comercianți, ai organizațiilor în materie de conservare, ai organizațiilor utilizatorilor terenurilor etc. Faptul că li se permitea participarea la consultări în cadrul comitetelor directoare oferea părților interesate un sentiment de apropriere a obiectivelor Natura 2000.

22

Aria de răspândire a habitatelor și a speciilor nu poate fi limitată de frontiere regionale sau naționale. Prin urmare, este esențial să se dezvolte o rețea de situri interconectate într-un mod adecvat astfel încât stadiul lor de conservare să poată fi menținut sau readus la un nivel corespunzător; în acest sens, cooperarea transfrontalieră devine o necesitate. Nu existau, la nivel național, structuri suficiente care să promoveze desfășurarea unei astfel de cooperări și s-a constatat o lipsă de proceduri cu ajutorul cărora țările învecinate să se poată informa reciproc cu privire la siturile potențiale sau cu privire la proiectele pentru care ar putea fi necesară realizarea unor evaluări (a se vedea punctul 28). Au existat totuși, la nivel local, unele exemple de bună practică în materie de cooperare transfrontalieră care erau sprijinite prin fonduri UE, astfel cum este ilustrat în caseta 4.

Caseta 4

Exemple de cooperare transfrontalieră, constatate la nivel local, în statele membre vizitate

În Franța, administratorii unuia dintre siturile vizitate cooperaseră cu omologii lor din Spania prin intermediul proiectului POCTEFA³⁵, care fusese cofinanțat prin FEDR în perioada 2007-2013.

În Polonia, s-au constatat exemple de cooperare transfrontalieră cu Slovacia în cadrul unui proiect finanțat prin FEDR cu privire la protejarea cocoșului-de-munte și a cocoșului-de-mesteacăn în Carpații Occidentali.

În România, mai multe proiecte implementate în cadrul programului LIFE vizând conservarea anumitor specii au implicat și țări învecinate, mai exact Ungaria și Bulgaria.

Au existat mult prea adesea întârzieri în adoptarea măsurilor necesare de conservare sau acestea nu fuseseră definite în mod corespunzător de către statele membre

23

După adoptarea unui sit de importanță comunitară de către Comisie, statele membre desemnează situl respectiv drept arie specială de conservare în termen de maximum șase ani și aplică măsurile de conservare necesare pentru totalitatea habitatelor și speciilor protejate prezente pe acesta³⁶. Un regim similar de protecție este prevăzut și de Directiva privind păsările (a se vedea punctul 6). Măsurile de conservare pot fi prezentate sub forma unui plan de management, care stabilește obiectivele de conservare ale sitului, alături de măsurile care trebuie luate pentru a îndeplini aceste obiective³⁷.

24

Desemnarea siturilor ca arii speciale de conservare a înregistrat întârzieri semnificative în majoritatea statelor membre. Comisia a raportat că, din cele 22 419 situri de importanță comunitară existente în ianuarie 2010, o treime nu erau încă desemnate ca arii speciale de conservare în ianuarie 2016, adică după expirarea termenului de șase ani. Trei state membre³⁸ nu desemnaseră încă niciun sit drept arie specială de conservare în termenul prevăzut (a se vedea tabelul 2 din anexă).

25

Curtea a constatat întârzieri în adoptarea măsurilor de conservare în toate cele cinci state membre care au făcut obiectul auditului. Dintre cele 24 de situri auditate, fuseseră adoptate măsuri de conservare în termenul de șase ani de la desemnarea sitului doar în opt cazuri. Un sit din Spania care fusese desemnat ca arie specială de conservare încă din anii ’90 nu beneficia încă de măsuri de conservare corespunzătoare. Adoptarea cu întârziere a măsurilor necesare este un factor care poate pune în pericol stadiul de conservare a acestor situri, precum și îndeplinirea, la nivel global, a obiectivelor directivelor. Mai mult, numai câteva dintre planurile de management fuseseră revizuite, în pofida faptului că unele fuseseră elaborate cu peste zece ani înainte de data auditului Curții (a se vedea tabelul 3 din anexă).

26

Măsurile de conservare trebuie să fie coerente cu obiectivele de conservare definite pentru situl în cauză. Cu toate acestea, în statele membre vizitate (cu excepția Poloniei), obiectivele de conservare erau adesea insuficient de precise și necuantificate. Aceasta explică de ce, în aceleași patru state membre³⁹, măsurile de conservare incluse în planurile de management nu erau nici definite în mod precis și erau rareori însoțite de obiective de etapă pentru realizarea lor (a se vedea caseta 5).

Caseta 5

Exemple de obiective și măsuri de conservare vagi

În Spania, planul de management al unuia dintre siturile auditate conținea obiective de conservare definite în termeni generali, care nu specificau nici populația-țintă pentru fiecare dintre speciile protejate, nici data-țintă privind îndeplinirea obiectivelor respective.

Măsurile de conservare care derivau din aceste obiective erau la fel de vagi. Un exemplu în acest sens este următorul: „subvențiile de agromediu sunt menite să promoveze practici agricole compatibile cu obiectivele de protecție și de conservare a mediului înconjurător”.

Definirea în termeni atât de generali a obiectivelor și a măsurilor îngreuna evaluarea rezultatelor obținute în direcția realizării lor.

27

Curtea a examinat, de asemenea, pentru cele 24 de situri vizitate, dacă existau planuri de management și în ce măsură fuseseră acestea implementate. Curtea a constatat că doar 12 situri dispuneau de planuri de management și că, în cazul a trei dintre aceste 12 situri, planurile nu începuseră să fie implementate, iar, în cazul a patru alte situri dintre cele 12, planurile nu fuseseră implementate decât parțial (a se vedea tabelul 3 din anexă).

Statele membre vizitate nu au evaluat în mod adecvat proiectele care aveau un impact asupra siturilor Natura 2000

28

Conform prevederilor articolului 6 alineatul (3) din Directiva privind habitatele, orice proiect care ar putea avea un efect semnificativ asupra unui sit Natura 2000 trebuie supus unei „evaluări adecvate” a efectelor sale potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă (a se vedea punctul 10). Curtea a evaluat sistemele existente în statele membre pentru efectuarea acestor evaluări și a examinat 47 de proiecte pentru care astfel de evaluări au fost necesare. În urma evaluării, două dintre aceste proiecte nu obținuseră aprobare pentru a se proceda la implementarea lor.

Fotografia 4 – Sit supus unei evaluări adecvate

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, zonă costieră urbană care a făcut obiectul unor evaluări adecvate, situl 5, Spania.

29

Toate statele membre vizitate instituiseră sisteme pentru realizarea acestor evaluări ale proiectelor susceptibile a avea un impact asupra siturilor Natura 2000. Curtea a constatat însă că evaluările respective nu fuseseră consecvente și nici exhaustive în 34 dintre cele 47 de cazuri și că, în alte șase cazuri, documentația pusă la dispoziție pentru a se concluziona cu privire la aceste evaluări era insuficientă (a se vedea tabelul 4 din anexă). Cele mai frecvente deficiențe care au fost identificate erau faptul că evaluările nu analizau impactul asupra tuturor habitatelor și speciilor, faptul că nu erau suficient de documentate și faptul că nu erau realizate de un personal calificat adecvat (a se vedea exemplul din caseta 6).

Caseta 6

Exemplu de proceduri de evaluare inadecvate

Un proiect din România presupunea construirea unui depozit de cereale. Autorizația a fost acordată sub rezerva anumitor condiții, printre care implementarea unor măsuri de atenuare. Condițiile respective nu erau însă în concordanță cu măsurile de conservare, care includeau interzicerea oricărei construcții, chiar și de mici dimensiuni, și a zgomotului provocat de instalații.

30

Unul dintre elementele-cheie ale unei „evaluări adecvate” este de a analiza „efectele cumulative”⁴⁰ ale altor proiecte. Din eșantionul de 47 de cazuri care fusese selectat de Curte, aceasta a constatat că, în 32 de cazuri, statele membre nu evaluaseră în mod corespunzător efectele cumulative și nu urmăriseră în mod suficient situația altor evaluări realizate pentru proiecte învecinate. Unele verificări nu avuseseră în vedere existența unor eventuale efecte cumulative, iar altele nu erau suficient de temeinic realizate. În consecință, exista riscul ca posibilul impact asupra siturilor Natura 2000 să fi rămas nedetectat (a se vedea caseta 7).

Caseta 7

Efecte cumulative neluate în considerare la aprobarea unor proiecte

În Germania, una dintre evaluările pe care le-a examinat Curtea viza construcția unui sat de vacanță. Proiectul a fost aprobat în pofida îngrijorării manifestate de autoritățile locale de mediu cu privire la impactul potențial asupra sitului, în special din perspectiva efectelor combinate ale unui nou pod pe mare și ale creșterii în consecință a numărului de turiști.

În România, una dintre evaluările examinate de Curte viza construcția unei balastiere. Proiectul a primit autorizație din partea autorității de mediu de la nivel local, deși aceeași autoritate decisese anterior să aprobe un proiect similar cu condiția ca numai maximum două balastiere să fie permise per 20 km de-a lungul albiei unui râu. Curtea a constatat că existau deja în zonă un număr de cinci astfel de proiecte, de-a lungul unei distanțe de 12 până la 15 km pe albia râului.

31

S-au constatat însă și exemple de bune practici în ceea ce privește modul în care statele membre au abordat aspectul efectelor cumulative ale proiectelor asupra siturilor Natura 2000, astfel cum este explicat în caseta 8.

Caseta 8

Bază de date dezvoltată în Bavaria pentru a permite evaluarea efectelor cumulative

Toate evaluările adecvate realizate în legătură cu un sit Natura 2000 erau înregistrate într-o bază de date centralizată, care putea fi accesată de autoritățile publice. Cu ajutorul acestei baze de date, proiectele care aveau efecte cumulative potențiale puteau fi identificate cu ușurință. Datele referitoare la un sit puteau fi extrase și puse la dispoziția entităților private, precum societăți de inginerie civilă sau arhitecți, la cerere.

32

De regulă, în proiect sunt incluse măsuri de atenuare pentru a se limita impactul său potențial negativ asupra mediului. Ele pot fi de asemenea impuse de autoritățile competente drept condiții pentru autorizarea proiectului. În ambele cazuri, ele reprezintă un element important în vederea aprobării proiectului; prin urmare, punerea lor efectivă în aplicare ar trebui monitorizată. Dintre cele cinci state membre vizitate, Polonia și România nu asigurau verificarea implementării măsurilor de atenuare menite să abordeze impactul de mediu al proiectelor asupra siturilor Natura 2000. Fără astfel de verificări, nu putea exista nicio certitudine că aceste măsuri fuseseră într-adevăr implementate. De exemplu, în cursul unei vizite la fața locului la un sit în Polonia, Curtea a constatat că o măsură de atenuare solicitată de autoritățile de mediu, și anume plantarea de arbori, nu fusese pusă în aplicare.

33

Atunci când un proiect trebuie să fie realizat în interesul public, chiar dacă impactul său asupra unui sit Natura 2000 este negativ, și în lipsa unor soluții alternative, este necesară luarea unor măsuri compensatorii (a se vedea punctul 11). În astfel de cazuri, statele membre în cauză trebuie să comunice Comisiei măsurile prevăzute. Niciunul dintre proiectele examinate în statele membre vizitate nu a avut în vedere măsuri compensatorii. Numărul măsurilor compensatorii raportate Comisiei de către statele membre începând din 2007 până la data auditului Curții a variat în mod semnificativ. În raport cu miile de situri existente în cadrul rețelei Natura 2000 (a se vedea tabelul 1 din anexă), Franța raportase trei măsuri compensatorii, Germania, 63, Polonia, opt, România, trei, și Spania, 11. Această situație indică faptul că este posibil ca statele membre auditate să aibă abordări diferite în ceea ce privește modul în care ar trebui să se aplice măsuri compensatorii.

34

De asemenea, statele membre trebuie să informeze Comisia în avans cu privire la orice proiect major care este finanțat din fonduri structurale (a se vedea punctul 12). În urma examinării a 12 proiecte majore, Curtea a constatat că toate propunerile de proiecte având un impact asupra siturilor Natura 2000 fuseseră verificate de Comisie și că aceasta solicitase în mod frecvent clarificări cu privire la diverse aspecte legate de mediu⁴¹.

Comisia supraveghea în mod activ punerea în aplicare a programului Natura 2000

35

Pentru a ajuta statele membre să implementeze în mod corect rețeaua Natura 2000, Comisia a elaborat documente de orientare relevante și detaliate⁴² consacrate unor aspecte esențiale ale directivelor privind natura sau unor sectoare specifice⁴³. În cursul vizitelor de audit, Curtea a constatat că documentele de orientare ale Comisiei nu erau utilizate pe scară largă în statele membre în scopul gestionării siturilor. Totuși, atunci când, în sondajul Curții, li s-au adresat întrebări în legătură cu orientările Comisiei, cea mai mare parte dintre autoritățile statelor membre⁴⁴ au indicat că ar fi binevenite orientări suplimentare.

36

În 2012, Comisia Europeană a lansat Procesul biogeografic pentru Natura 2000, un mecanism de cooperare și de colaborare în rețea, care include ateliere și activități vizând consolidarea coerenței în ceea ce privește gestionarea rețelei Natura 2000. Seminarele și documentele conexe au fost, în cea mai mare parte, în limba engleză. Acest lucru a împiedicat participarea anumitor state membre și a încetinit diseminarea și utilizarea rezultatelor, în special la nivelul siturilor.

37

Punerea în aplicare a directivelor privind natura este marcată de prezentarea unui număr ridicat de plângeri. În 2009, Comisia a introdus un registru central pentru înregistrarea tuturor reclamațiilor și a cererilor de informații din partea cetățenilor și a organizațiilor din UE. De la intrarea în vigoare, în 1981, a directivelor și până la momentul auditului Curții, Comisia înregistrase peste 4 000 de cazuri de posibilă încălcare a legislației UE în materie de protecție a naturii. Majoritatea acestor cazuri (79 %) au fost soluționate fără a se continua către alte etape procedurale. În celelalte cazuri, Comisia a trebuit să efectueze investigații suplimentare și să solicite clarificări suplimentare din partea reclamantului și/sau a statului membru.

38

Comisia poate iniția o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva unui stat membru dacă acesta nu aplică prevederile directivelor privind natura (a se vedea punctul 7). Potrivit mai multor surse aferente Comisiei⁴⁵, începând cu 1981, numărul cazurilor legate de directivele privind natura este cel mai ridicat din sectorul mediului, având o pondere de aproximativ 30 %.

39

În 2008, a fost introdus sistemul „EU Pilot”, ca procedură preliminară procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Acesta presupune un dialog bilateral și informal între Comisie, pe de o parte, și autoritățile din statele membre, pe de altă parte, cu privire la chestiuni legate de transpunerea sau de punerea în aplicare în mod corect a dreptului Uniunii. Comisia utilizează sistemul „EU Pilot” atunci când solicită clarificări din partea statelor membre cu privire la situația de fapt sau la poziția lor juridică referitor la chestiunile respective. Din 2008, au fost deschise 554 de dosare „EU Pilot” în legătură cu directivele privind natura, dintre care 78 (14 %) au dus la proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Introducerea sistemului „EU Pilot” a antrenat, începând cu 2008, câștiguri de eficiență și o scădere a numărului de cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, întrucât numai cazurile care nu au putut fi soluționate prin acest dialog cu statul membru în cauză au mers mai departe în sensul inițierii procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor (a se vedea figura 3).

Figura 3

Numărul acțiunilor în constatarea neîndeplinirii obligațiilor inițiate pe an în legătură cu directivele privind natura din totalul acțiunilor de acest tip aflate pe rolul Curții de Justiție

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene, pe baza datelor furnizate de Comisia Europeană.

Fondurile UE nu au fost mobilizate în mod adecvat pentru sprijinirea gestionării rețelei Natura 2000

40

Finanțarea rețelei Natura 2000 este integrată în alte fonduri ale UE, pentru care protecția naturii constituie doar unul dintre numeroase obiective. Statele membre elaborează cadre de acțiune prioritară (Prioritised Action Frameworks – PAF) pentru a determina nevoile rețelei Natura 2000 și a se asigura că acestora le corespunde o finanțare adecvată din partea UE (a se vedea punctele 13-15). Aceste nevoi trebuie să fie apoi încorporate în documentele de programare propuse de către statele membre pentru fiecare dintre diferitele instrumente de finanțare ale UE pentru cei șapte ani ai perioadei de programare. Nevoile specifice ale siturilor Natura 2000 ar trebui, de asemenea, să se reflecte la nivelul măsurilor și al proiectelor efective finanțate.

Cadrele de acțiune prioritară nu reflectau în mod fiabil costurile rețelei Natura 2000

Nu există estimări fiabile privind fondurile UE utilizate pentru Natura 2000 în perioada de programare 2007-2013

41

Deși, pentru unele măsuri specifice, erau disponibile informații, nu existau estimări consolidate fiabile și comparabile privind finanțarea care a fost utilizată pentru implementarea rețelei Natura 2000 în perioada de programare 2007-2013: rapoartele privind implementarea diverselor programe ale UE nu făceau posibilă monitorizarea de către Comisie a sumei fondurilor UE care erau consacrate rețelei Natura 2000, iar acest gen de informații nu erau furnizate nici de exercițiul PAF. Datele puse la dispoziție de statele membre prezentau insuficiențe importante. Studiul aflat la baza verificării adecvării scoate la iveală probleme similare (a se vedea punctul 5).

42

Cu excepția programului LIFE, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) dispunea de măsuri consacrate exclusiv rețelei Natura 2000 în perioada 2007-2013 (măsurile 213 – „Plăți Natura 2000” și 224 – „Plăți Natura 2000 pentru teren forestier”), pe lângă alte măsuri care puteau aduce beneficii pentru rețeaua Natura 2000. Cu toate acestea, măsurile 213 și 224 nu au fost utilizate decât într-o măsură limitată. În cele cinci state membre vizitate, numai landurile germane Bavaria și Schleswig-Holstein și comunitatea autonomă Principatul Asturia din Spania le utilizaseră.

43

Fondurile din partea UE sunt utilizate, în egală măsură, pentru a sprijini măsuri de protecție a mediului care nu sunt destinate în mod specific siturilor Natura 2000. Aceste măsuri constituie totuși o sursă importantă de finanțare pentru rețea. Din cauza limitărilor care afectează modul în care sunt contabilizate cheltuielile efective, s-a dovedit a fi dificil, adeseori, să se facă distincția între sprijinul pentru Natura 2000 și finanțarea pentru alte acțiuni de protecție a mediului.

44

Sondajul realizat de Curte a confirmat, de asemenea, că nu sunt disponibile date care să fie consecvente și comparabile cu privire la cheltuielile publice (inclusiv din fondurile UE) vizând rețeaua Natura 2000 în cursul perioadei de programare 2007-2013. Toate statele membre, cu excepția Suediei, au comunicat, în răspunsurile la sondajul Curții, date referitoare la cheltuielile publice care au fost efectuate pentru Natura 2000. Au fost raportate cheltuieli anuale din partea UE care variau între 400 de milioane de euro (2007) și 2 miliarde de euro (2013). Nu toate statele membre au fost în măsură să raporteze date pentru toate fondurile (a se vedea tabelul 1). Peste 90 % din cheltuielile raportate în răspunsurile la sondaj au fost efectuate în cadrul FEDR, al FEADR și al programului LIFE.

Evaluarea nevoilor de finanțare pentru perioada de programare 2014-2020 era inexactă sau incompletă

45

Cadrele de acțiune prioritară au analizat experiența statelor membre în utilizarea finanțării din partea UE pentru perioada de programare 2007-2013 și, în plus, au inclus estimări ale unor viitoare nevoi de finanțare, în special în perspectiva perioadei de programare 2014-2020. Curtea a constatat variații semnificative între cadrele de acțiune ale diferitelor state membre la nivelul calității acestor estimări. Trei state membre nu au prezentat cadre de acțiune prioritară⁴⁶ și șase state membre⁴⁷ nu au furnizat estimări ale nevoilor lor de finanțare (nici în cadrul de acțiune, nici în răspunsurile la sondajul Curții). În ceea ce privește statele membre vizitate, estimările nevoilor de finanțare care figurau în cadrele de acțiune erau incomplete sau inexacte (a se vedea caseta 9). Comisia nu a procedat decât la o evaluare sumară a cadrelor de acțiune prioritară și nu a urmărit în mod oficial situația acțiunilor întreprinse în urma acestor evaluări în statele membre vizitate (cu excepția Spaniei).

Caseta 9

Exemplu de estimare incompletă a costurilor la nivel național, în Polonia

În Polonia, estimarea costurilor care figura în cadrul de acțiune prioritară se baza pe sumele de fonduri naționale și de fonduri ale UE utilizate pentru protecția biodiversității în perioada de programare 2007-2013. Aceste estimări au acoperit numai siturile pentru care erau disponibile planuri de management. Doar 44 % din situri dispuneau de astfel de planuri la momentul auditului. Dat fiind că măsurile de conservare cofinanțate din fonduri UE vor fi implementate pe o suprafață mult mai mare în perioada de programare 2014-2020, costurile prezentate în cadrul de acțiune fuseseră subestimate, așadar finanțarea riscă să nu fie suficientă.

Tabelul 1

Informațiile furnizate în răspunsurile la sondajul Curții pentru perioada de programare 2007-2013

Statul membru/Denumirea fondului | FEADR | FEDR | FEP² | LIFE | FSE³ | Fondul de coeziune | PC7⁴ | Fonduri naționale | Altele
Belgia | X | X | X | X |  |  |  | X |
Bulgaria | X | X |  |  |  |  |  |  |
Republica Cehă | X | X |  | X |  |  |  | X | X
Danemarca | X |  | X | X |  |  |  | X |
Germania | X | X | X | X |  |  |  |  |
Estonia | X | X | X | X | X | X |  | X |
Irlanda | X | X |  |  |  |  |  |  |
Grecia |  | X |  | X |  | X |  | X |
Spania | X | X | X | X | X | X |  | X |
Franța | X | X | X | X |  |  |  |  |
Croația |  |  |  |  |  |  |  | X | X
Italia | X | X | X | X |  | X |  | X | X
Cipru |  |  |  | X |  |  |  | X |
Letonia | X | X |  | X | X | X |  | X | X
Lituania | X | X | X | X | X |  |  | X | X
Luxemburg | X |  |  | X |  |  |  | X |
Ungaria | X | X |  | X | X |  |  |  |
Malta | X | X |  | X |  | X |  | X | X
Țările de Jos | X | X |  | X |  |  | X | X | X
Austria | X | X |  | X |  |  |  | X |
Polonia | X | X | X | X |  |  | X |  | X
Portugalia | X | X |  | X |  |  | X | X |
România | X | X |  | X |  |  |  |  |
Slovenia | X | X |  |  |  |  |  |  | X
Slovacia | X | X |  | X |  |  |  |  | X
Finlanda |  | X |  | X |  |  | X |  |
Suedia¹ | X |  |  |  |  |  |  |  |
Regatul Unit | X |  |  | X |  |  |  |  |
Total | 24 | 22 | 9 | 23 | 5 | 6 | 4 | 16 | 10

1 Deși Suedia a indicat că FEADR finanțează Natura 2000, nu a fost în măsură să furnizeze cifre în acest sens.

2 Fondul european pentru pescuit.

3 Fondul social european.

4 Al șaptelea program-cadru pentru cercetare și dezvoltare tehnologică.

Notă: Căsuțele goale indică faptul că statul membru nu a furnizat cifre pentru fondul respectiv.

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene.

46

În sondajul Curții, statele membre au fost întrebate dacă exista un deficit între nevoile lor estimate pentru finanțarea rețelei Natura 2000 și fondurile care erau disponibile. În răspunsurile lor, 17 state membre⁴⁸ au declarat că exista într-adevăr, în cazul lor, un astfel de deficit de finanțare, deși doar trei state membre⁴⁹ au indicat suma efectivă corespunzătoare acestui deficit.

47

În mod similar, nici la nivel local (al sitului, al autorității) costurile de gestionare a rețelei Natura 2000 nu fuseseră, de multe ori, evaluate cu precizie și nu acopereau toate activitățile (de exemplu, costul creării sitului, costul elaborării planului de management, costul gestionării habitatului și costurile de investiții). Polonia este singura țară care a elaborat estimări detaliate ale costurilor de punere în aplicare a acțiunilor prevăzute în planurile de management. În celelalte patru state membre auditate, documentele aferente gestionării siturilor nu conțineau informații suficient de exacte sau pertinente privind resursele necesare pentru punerea în aplicare a măsurilor de conservare. În plus, sursele posibile de finanțare nu erau, în general, identificate cu precizie în aceste patru state membre. Aceste deficiențe ar putea dăuna eficienței planificării gestionării și s-ar putea solda cu programarea unor sume insuficiente din fondurile disponibile.

Documentele de programare pentru perioada 2014-2020 ale diverselor fonduri ale UE nu reflectă în totalitate nevoile identificate în cadrele de acțiune prioritară

48

Statelor membre li s-a solicitat să prezinte cadrele lor de acțiune prioritară în 2012, astfel încât aceste documente să fie disponibile cu suficient timp înainte de depunerea programelor operaționale și a programelor de dezvoltare rurală pentru perioada de programare 2014-2020 (a se vedea punctul 15). Angajamentele în materie de finanțare au fost asumate așadar cu ocazia adoptării programelor de finanțare corespunzătoare ale UE.

49

Natura 2000 nu era decât unul dintre numeroasele obiective ale acestor programe. Întrucât diversele programe nu dispuneau de fonduri special alocate rețelei Natura 2000, Comisia nu poate evalua cu ușurință dacă alocarea propusă de statele membre în cadrul documentelor de programare pentru perioada 2014-2020 ținea seama pe deplin de costurile estimative de gestionare a rețelei care erau indicate în cadrele de acțiune prioritară. De asemenea, măsurile de mediu și cele legate de biodiversitate nu specifică, de fiecare dată, în ce măsură se aplică ariilor Natura 2000 (a se vedea punctul 43).

50

Perioada de programare 2014-2020 a FEDR includea o categorie nouă destinată în mod specific rețelei Natura 2000 (086) și păstrează o categorie care vizează biodiversitatea și prin care se poate de asemenea finanța rețeaua Natura 2000 (085). Cinci state membre⁵⁰ nu intenționează să utilizeze categoria 086 și toate statele membre, cu o singură excepție, intenționează să utilizeze categoria 085. Conform cerinței privind „concentrarea tematică”, 80 %, respectiv până la 50 % din fondurile disponibile în cadrul FEDR pentru regiunile mai dezvoltate, respectiv pentru regiunile mai puțin dezvoltate, trebuiau să fie cheltuite în favoarea acțiunilor legate de cercetare și inovare, IMM-uri⁵¹, competitivitate, economia cu emisii scăzute de carbon și tehnologiile informației și comunicațiilor (TIC). Biodiversitatea nu a fost inclusă în lista opțiunilor de politici privilegiate în temeiul cerinței privind concentrarea tematică.

51

În statele membre în care programele operaționale și programele de dezvoltare rurală erau elaborate la nivelul fiecărei regiuni⁵², însă cadrul de acțiune prioritară fusese elaborat la nivel național, s-a dovedit a fi imposibil să se evalueze dacă obiectivele și utilizarea planificată a fondurilor fuseseră în concordanță cu cadrul de acțiune. Modalitățile de punere în aplicare variau, de asemenea, de la o regiune la alta, făcând astfel dificilă obținerea unei imagini de ansamblu a coerenței și a consecvenței.

52

La aprobarea programelor operaționale și a programelor de dezvoltare rurală cooperează diverse direcții generale din cadrul Comisiei⁵³. DG Mediu verifică coerența acestor documente cu politicile, prioritățile și obiectivele UE în domeniul mediului, inclusiv în ceea ce privește Natura 2000, și formulează observații în atenția altor direcții generale și a statelor membre.

53

DG Mediu nu a adoptat o abordare structurată în ceea ce privește analiza documentelor de programare aferente programelor operaționale și programelor de dezvoltare rurală astfel încât să faciliteze consultările cu alte direcții generale ale Comisiei. Curtea a constatat că, din acest motiv, exista o variabilitate considerabilă în ceea ce privește gradul de aprofundare și calitatea analizei efectuate de Comisie cu privire la compatibilitatea proiectelor de documente de programare ale statelor membre cu cadrele de acțiune prioritară și cu acțiunile lor în favoarea rețelei Natura 2000.

54

Nu în ultimul rând, Curtea a constatat că documentele de programare aprobate nu reflectau neapărat nevoile rețelei Natura 2000 identificate în cadrele de acțiune prioritară și semnalate de DG Mediu în cadrul consultărilor acestei direcții cu celelalte servicii ale Comisiei⁵⁴. Per ansamblu, informațiile incomplete sau inexacte din cadrele de acțiune prioritară, combinate cu faptul că ele nu sunt integrate în măsură suficientă în documentele de programare pentru perioada de finanțare 2014-2020⁵⁵, au redus din utilitatea cadrelor de acțiune ca instrument de asigurare a coerenței finanțării UE pentru rețeaua Natura 2000.

Programele de finanțare ale UE nu erau adaptate în măsură suficientă la obiectivele siturilor Natura 2000

55

Având în vedere integrarea limitată a rețelei Natura 2000 în schemele de finanțare ale UE, există riscul ca fondurile disponibile să nu fie adaptate în măsură suficientă la nevoile siturilor. Curtea a urmărit să determine dacă schemele de finanțare care sunt cel mai des utilizate în favoarea rețelei sunt suficient de adaptate și coordonate pentru a permite îndeplinirea obiectivelor de conservare.

56

Rezultatele sondajului au evidențiat faptul că peste 90 % din finanțarea pusă la dispoziție de UE pentru Natura 2000 provenea de la FEADR, FEDR și programul LIFE (a se vedea punctul 44). Statele membre au indicat, de asemenea, că principala activitate de gestionare finanțată de aceste fonduri consta în gestionarea cotidiană a habitatelor și monitorizarea continuă a siturilor (a se vedea figura 4).

Figura 4

Imagine de ansamblu a cheltuielilor efectuate de UE și de statele membre pentru activitățile de gestionare de la nivelul siturilor, conform rezultatelor sondajului

Sursa: analiza Curții de Conturi Europene.

57

Cea mai importantă măsură din cadrul FEADR din punctul de vedere al finanțării puse la dispoziție pentru siturile Natura 2000 în scopul gestionării habitatelor era măsura de agromediu (măsura 214), care reprezenta peste 50 % din finanțarea disponibilă în cadrul acestui fond. „Plățile Natura 2000” specifice (măsurile 213 și 224) au reprezentat numai 7 % din această finanțare raportată.

58

Concepția schemelor de finanțare pentru dezvoltarea rurală nu a ținut întotdeauna seama de caracteristicile specifice siturilor și de obiectivele lor de conservare, întrucât majoritatea acestor scheme acopereau doar parțial speciile și habitatele de interes (a se vedea caseta 10). Problema lipsei unei coerențe depline între schemele de finanțare pentru dezvoltarea rurală și chestiunile de mediu a mai fost semnalată de Curte în mai multe dintre rapoartele sale speciale care au abordat tematica politicii în domeniul apei⁵⁶.

Caseta 10

Exemple de caracteristici specifice ale siturilor Natura 2000 care nu au fost luate în considerare în schema de finanțare din cadrul FEADR

În Polonia, cerințele aferente plăților pentru agromediu nu acopereau toate speciile prezente pe sit și nici caracteristicile specifice ale acestora. O rezervație naturală din regiunea biogeografică alpină a fost inclusă în rețeaua Natura 2000 datorită prezenței a zeci de specii de păsări, printre care cocoșul-de-mesteacăn (Tetrao tetrix) și cristeiul (Crex crex). Cerințele specifice ale măsurii de agromediu vizau doar cristeiul. Cerințele pentru această din urmă specie, cum ar fi perioadele de cosit fânul, nu sunt compatibile cu cerințele pentru cocoșul-de-mesteacăn, însă cerințele plății de agromediu nu au ținut seama de această incompatibilitate.

Pe același sit, parcelele private utilizate ca teren agricol erau, de regulă, de dimensiuni foarte mici, înguste și lungi; în multe cazuri, lățimea terenurilor agricole era de doar câțiva metri. Existau aproximativ 38 000 de astfel de parcele pe acest sit, suprafața lor medie fiind de 0,22 ha. Fermierii vizați puteau beneficia de plăți de agromediu dacă suprafața totală a exploatației lor agricole era de cel puțin 1 ha. Cu toate acestea, dat fiind că majoritatea exploatațiilor agricole din această zonă aveau mai puțin de 1 ha, cea mai mare parte a parcelelor de pe sit nu erau eligibile pentru a beneficia de sprijin pentru agromediu.

În România, existau măsuri de agromediu care vizau anumite specii prezente pe unul dintre siturile vizitate de Curte, cum ar fi sfrânciocul cu frunte neagră (Lanius minor) și vânturelul de seară (Falco vespertinus). Cerințele aferente acestor măsuri nu au ținut seama de măsurile de conservare aplicabile acestor specii stabilite în planul de management (de exemplu, limitarea extinderii culturilor agricole și limitarea pășunatului în anumite perioade). În plus, eficacitatea măsurii a fost afectată negativ și de faptul că aceste cerințe de agromediu nu se aplicau decât unui procent de 11,2 % din suprafața agricolă existentă în cadrul acestui sit.

59

Curtea a constatat cazuri în care compensația acordată în cadrul FEADR sau al FEP nu acoperea în integralitate pierderile financiare care decurgeau din conformitatea cu cerințele Natura 2000. Acest lucru nu a încurajat participarea la programe. De exemplu, fermierii care practicau acvacultura în Polonia erau eligibili pentru astfel de plăți în cadrul FEP dacă bazinele lor erau situate în zone Natura 2000. Pierderile financiare rezultate ca urmare a protejării păsărilor pe siturile în care erau situate bazinele erau însă mai mari decât compensația primită⁵⁷. În România, compensații similare erau acordate doar timp de doi ani.

60

Curtea a relevat însă și exemple pozitive, și anume cazuri în care fondurile erau axate pe acțiuni de conservare (a se vedea caseta 11).

61

Curtea a constatat că, în general, proiectele LIFE erau cele care ofereau cel mai puternic stimulent pentru practicile favorabile biodiversității; cu toate acestea, întrucât finanțarea este legată de durata proiectului, sustenabilitatea unor astfel de proiecte depinde adesea de disponibilitatea unei surse de finanțare mai durabile⁵⁸. În general, FEDR și LIFE sunt astfel concepute încât să fie complementare; cu toate acestea, Curtea a evidențiat, de asemenea, unele probleme de coordonare între acțiunile programului LIFE și cele implementate în cadrul FEDR, deoarece ambele programe pot implica acțiuni similare pentru elaborarea de planuri de management sau pentru anumite măsuri de conservare. De exemplu, un proiect LIFE derulat în legătură cu un sit Natura 2000 vizitat de Curte a finanțat un nou studiu privind conservarea ursului brun (Ursus arctos) în România, deși existau studii similare care fuseseră finanțate anterior de alte proiecte din cadrul programului LIFE sau din cadrul FEDR.

Caseta 11

Exemple de proiecte din cadrul FEDR și al programului LIFE care erau axate pe acțiuni de conservare

În România și în Polonia, programele operaționale sectoriale de mediu⁵⁹ din cadrul FEDR au abordat în mod expres problema gestionării rețelei Natura 2000, finanțând elaborarea de planuri de management al siturilor.

De asemenea, în Spania, au fost utilizate foarte frecvent proiecte LIFE, de exemplu un proiect care a finanțat protejarea unei specii rare de păsări, și anume cocoșul-de-munte (Tetrao urogallus), și un program de cercetare pentru identificarea siturilor maritime care ar putea fi clasificate ca situri Natura 2000.

62

Măsurile orientate pe rezultate au potențialul de a fi mai eficace, însă ele necesită o pregătire mai temeinică în ceea ce privește identificarea cunoștințelor ecologice cerute și consolidarea capacității administrative⁶⁰, precum și în ceea ce privește definirea indicatorilor de monitorizare corespunzători pentru a asigura controlul lor la un cost rezonabil. Deși nouă state membre⁶¹, printre care și Germania, au recurs la fonduri din partea UE pentru astfel de scheme, cele două regiuni germane care au fost vizitate au finanțat astfel de măsuri utilizând fondurile lor proprii (a se vedea caseta 12).

Caseta 12

Un program axat pe obținerea de rezultate în Germania

În landul Schleswig-Holstein, Wiesenbrüterprogramm (programul privind protecția păsărilor de câmp), în temeiul căruia se vărsa o compensație numai în cazul în care pe terenul respectiv se instalau anumite păsări și se luau măsuri de protecție, a fost finanțat numai din resurse naționale și regionale. Acest tip de măsură nu a fost sprijinit cu fonduri UE, deoarece autoritățile regionale au considerat că nu se putea asigura o controlabilitate adecvată a acesteia la un cost rezonabil.

Sistemele de monitorizare și de raportare nu erau adecvate pentru a oferi informații exhaustive cu privire la eficacitatea rețelei Natura 2000

63

Sistemele de monitorizare și de raportare au drept scop să țină Comisia și statele membre la curent cu privire la progresele înregistrate în punerea în aplicare a rețelei Natura 2000 și să furnizeze un cadru pentru măsuri de gestionare adecvate. Un număr de activități de monitorizare și de raportare prezintă relevanță pentru implementarea rețelei Natura 2000. În ceea ce privește fondurile UE, monitorizarea la nivel de program ar trebui să ofere informații cu privire la execuția acestuia și cu privire la realizarea axelor sale prioritare: indicatorii de performanță ar trebui să furnizeze date fiabile și actualizate care să indice dacă măsurile de sprijinire a rețelei Natura 2000 produc realizările, rezultatele și impacturile preconizate. La nivelul siturilor, ar trebui să aibă loc o monitorizare a măsurilor de conservare, astfel încât eficacitatea și rezultatele lor să poată fi evaluate. Aceste informații legate de performanță ar putea, de asemenea, antrena o actualizare a formularelor standard ale siturilor în cauză (a se vedea punctul 8), care descriu principalele caracteristici ale unui sit și conțin date privind habitatele și speciile protejate prezente pe situl respectiv. Nu în ultimul rând, statele membre ar trebui să monitorizeze și să raporteze cu privire la stadiul de conservare a habitatelor și a speciilor protejate, datele obținute fiind apoi sintetizate în raportul „Starea naturii în UE”, care prezintă stadiul și tendințele la nivelul UE.

Nu exista niciun sistem specific de indicatori care să măsoare performanța rețelei Natura 2000

64

Indicatorii⁶² aferenți diverselor fonduri ale UE sunt prevăzuți în regulamentele și în documentele de programare corespunzătoare și rolul lor este de a măsura gradul de îndeplinire a obiectivelor fondurilor. Diversitatea potențialelor surse de finanțare din partea UE pentru rețeaua Natura 2000 [FEADR, FEDR, FEP, Fondul social european (FSE), Fondul de coeziune și LIFE] a făcut dificilă monitorizarea modului în care au fost utilizate aceste fonduri în mod specific pentru rețea în cursul perioadei de programare 2007-2013. Diferitele fonduri nu dispuneau de indicatori comuni specifici rețelei Natura 2000 care să ofere o imagine de ansamblu consolidată a impactului pe care îl are sprijinul furnizat de UE, dar prevedeau totuși indicatori care se refereau la biodiversitate, care prezintă o anumită relevanță pentru rețeaua Natura 2000 (a se vedea caseta 13).

Caseta 13

Exemplu de indicator referitor la biodiversitate care nu era legat în mod specific de Natura 2000

Un indicator de rezultat pentru FEADR referitor la plăți Natura 2000 și la măsura de agromediu era „suprafața care a făcut obiectul unor acțiuni reușite de gestionare a terenurilor, utile în ceea ce privește biodiversitatea, calitatea apei, schimbările climatice, calitatea solurilor și prevenirea marginalizării și a abandonării solurilor”. Indicatorul măsura suprafața totală de teren și pădure (în hectare). El nu oferea informații specifice cu privire la rezultatele măsurii la nivelul exclusiv al siturilor Natura 2000.

65

Toate programele de dezvoltare rurală cuprindeau indicatori Natura 2000 care erau axați în principal pe resurse și pe realizări și nu atât de mult pe rezultate. Deși furnizau informații utile, acești indicatori nu măsurau dacă acțiunile finanțate de UE au contribuit cu succes la promovarea biodiversității pe siturile Natura 2000 (a se vedea caseta 14).

Caseta 14

Exemplu de indicatori care nu erau axați pe rezultate în Polonia

Programul de dezvoltare rurală din cadrul FEADR pentru perioada 2007-2013 a sprijinit rețeaua Natura 2000 prin măsura de agromediu „protejarea speciilor de păsări pe cale de dispariție și a habitatelor naturale din siturile Natura 2000”. S-au stabilit indicatori de realizare pentru această măsură, indicatori care se refereau la suprafața și la numărul de exploatații agricole sprijinite cu fonduri UE. Nivelurile-țintă erau de 378 000 ha de pajiști permanente și, respectiv, de 153 000 de exploatații agricole. A fost însă imposibil să se evalueze contribuția măsurii la biodiversitate, deoarece nu s-a prevăzut niciun indicator de rezultat.

66

În tabelul 2 prezentat în continuare figurează indicatorii generali utilizați în perioada de programare 2014-2020 pentru a se măsura contribuția fondurilor UE la rețeaua Natura 2000 și la biodiversitate. Ca și în cazul perioadei anterioare, indicatorii se axează pe biodiversitate, dar ei nu măsoară contribuția adusă în mod specific de siturile Natura 2000 la aceasta. În plus, acești indicatori măsoară resursele și realizările (numărul de proiecte și suprafața), și nu rezultatele.

Tabelul 2

Sistemul indicatorilor comuni ai diferitelor fonduri ale UE pentru perioada de programare 2014-2020

Tematica | Domeniul de politică | Denumirea fondului | Descrierea indicatorului | Ținta
Zone protejate | Pescuit | FEPAM¹ | Creșterea acoperirii zonelor Natura 2000 sau a altor zone ori a altor măsuri de protecție spațială – Pescuit | 342 765 km²
Biodiversitate | Pescuit | FEPAM | Protejarea și refacerea biodiversității și a ecosistemelor marine | 3 090 de proiecte
Mediu | Conservarea habitatelor | FEDR, Fondul de coeziune | Natură și biodiversitate: suprafața habitatelor sprijinite în vederea atingerii unei mai bune stări de conservare | 6 373 673 de hectare
Biodiversitate | Programe de dezvoltare rurală | FEADR | Suprafața terenurilor de pădure care fac obiectul unor contracte de gestionare pentru sprijinirea biodiversității | 4 063 177 de hectare
Suprafața terenurilor agricole care fac obiectul contractelor de gestionare pentru sprijinirea biodiversității și/sau a peisajelor | 30 601 853 de hectare
Procentajul din suprafața agricolă totală care face obiectul contractelor de gestionare pentru sprijinirea biodiversității și/sau a peisajelor | 17 %
Procentajul din suprafața totală de pădure care face obiectul unor contracte de gestionare pentru sprijinirea biodiversității | 3 %

1 Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime a înlocuit Fondul european pentru pescuit în perioada de programare 2014-2020.

Sursa: Comisia Europeană.

67

În ceea ce privește programul LIFE, Curtea a constatat, în urma unui audit anterior⁶³, că nu fuseseră elaborați indicatori adecvați de către Comisie pentru a măsura rezultatele proiectelor LIFE în cursul perioadei de programare 2007-2013. Comisia a introdus recent un nou set de indicatori cuprinzători obligatorii pentru toate proiectele din cadrul programului LIFE pentru perioada 2014-2020. Comisia încurajează puternic ca și proiectele din perioada de programare 2007-2013 care sunt încă în curs de desfășurare să furnizeze acești indicatori după finalizare. Baza de date a indicatorilor va constitui o sursă esențială de informații pentru evaluarea la jumătatea perioadei de aplicare a programului LIFE.

68

În concluzie, în cursul perioadei de programare 2007-2013, nu a existat niciun sistem consolidat de urmărire a realizărilor și a rezultatelor legate de Natura 2000 în cadrul instrumentelor de finanțare care făceau obiectul gestiunii partajate. Diferitele programe și fonduri nu dispuneau de o abordare comună, la nivelul statelor membre sau la nivelul UE, cu privire la indicatori. În ceea ce privește perioada de programare 2014-2020, cu excepția Fondului european pentru pescuit și afaceri maritime (FEPAM), în cazul căruia au fost definiți doi indicatori specifici pentru rețeaua Natura 2000, eventualii indicatori care vor fi legați de Natura 2000 vor fi încorporați în indicatori referitori la biodiversitate. Acest lucru va face dificilă identificarea, în cadrul diferitelor fonduri, a realizărilor și a rezultatelor care sunt legate în mod specific de rețeaua Natura 2000.

Punerea în aplicare a planurilor de monitorizare privind rețeaua Natura 2000 era inadecvată

69

Articolul 11 din Directiva privind habitatele prevede că statele membre trebuie să efectueze monitorizarea stadiului de conservare a habitatelor naturale și a speciilor, acordând o atenție deosebită tipurilor de habitate naturale prioritare. La nivelul siturilor, planurile de monitorizare trebuie să definească modul în care trebuie să fie verificată și măsurată performanța măsurilor de conservare prezentate în planurile de management.

70

La nivel național, doar trei⁶⁴ dintre cele cinci state membre auditate întocmiseră planuri detaliate privind asigurarea monitorizării stadiului de conservare a anumitor habitate naturale și a anumitor specii. În Franța însă, punerea în aplicare a acestor planuri de monitorizare era fie incompletă, fie întârziată din cauza costurilor semnificative pe care le presupunea. În România, singura activitate de monitorizare specifică la nivelul siturilor pe care Curtea a identificat-o în cursul auditului său viza populația de urși. În răspunsurile lor la sondajul Curții, 12 state membre⁶⁵ au indicat că desfășoară activități periodice de monitorizare în plus față de cele necesare pentru raportarea o dată la șase ani în temeiul Directivei privind habitatele (a se vedea punctele 73-78).

71

La nivelul siturilor, Curtea a constatat că planurile de management nu dispuneau de indicatori, ținte cuantificate și obiective de etapă adecvate, fapt care a făcut dificilă monitorizarea eficace a punerii în aplicare a măsurilor de conservare, afectând astfel îndeplinirea obiectivelor de conservare. Planurile de management în cazul a patru⁶⁶ dintre statele membre auditate descriau unele activități de monitorizare, dar, de multe ori, acestea din urmă nici nu erau suficient de detaliate (de exemplu, nu precizau modul în care urma să fie măsurat impactul măsurilor propuse asupra speciilor și a habitatelor în cauză), nici nu indicau termene de realizare precise (de exemplu, nu se indica frecvența activităților de monitorizare). Pentru 14 dintre cele 24 de situri vizitate, se desfășurau unele activități de monitorizare (a se vedea tabelul 3 din anexă). Eventualele activități de verificare și de asigurare a respectării regulilor în scopul detectării și al prevenirii active a situațiilor de deteriorare a siturilor erau limitate. Curtea a identificat exemple atât de bune practici, cât și de proceduri deficitare, după cum se ilustrează în caseta 15.

72

Monitorizarea la nivelul siturilor permite colectarea de informații în vederea actualizării cunoștințelor referitoare la speciile și la habitatele prezente pe fiecare sit. În anumite cazuri, poate fi necesară actualizarea formularelor standard⁶⁷ pe baza informațiilor obținute. Statele membre creează formulare standard pentru fiecare sit. Ele constituie un instrument foarte important, întrucât furnizează informații sintetizate cu privire la caracteristicile fiecărui sit și la habitatele sau speciile protejate găzduite de fiecare sit în parte. Curtea a constatat că cele cinci state membre⁶⁸ care au fost vizitate nu își actualizaseră cu regularitate formularele standard (a se vedea tabelul 3 din anexă) și că, în plus, Comisia nu controlase și nici nu urmărise situația în legătură cu această problemă.

Caseta 15

Exemple de monitorizare a siturilor

În cazul unuia dintre siturile auditate în Franța, a fost elaborat un raport anual în care se prezentau progresele înregistrate pentru fiecare dintre măsurile de conservare planificate. A fost utilizat un cod de culoare (verde, portocaliu sau roșu) pentru a se indica dacă fiecare măsură fusese pusă în aplicare sau nu conform planului.

În cazul altui sit vizitat de Curte, tot în Franța, nu se efectuase încă nicio evaluare a punerii în aplicare a măsurilor de conservare, chiar dacă planul de management fusese deja aprobat de peste zece ani la momentul auditului. Această inexistență a unor evaluări de urmărire a situației subminează în mod semnificativ protecția și conservarea speciilor și a habitatelor din cadrul sitului.

În cazul unui sit din Germania, un operator aeroportuar a efectuat un studiu de monitorizare a păsărilor din afara aeroportului în vederea pregătirii unei eventuale construiri a unei piste suplimentare. Studiul respectiv a pus în evidență că, din efectivul de 500 de nagâți reproducători care existau inițial în cadrul sitului, nu mai rămăseseră decât 200, lucru care semnalează o deteriorare a sitului. Înainte de acest studiu, autoritatea responsabilă de gestionarea sitului nu remarcase o scădere a populației.

Datele incomplete și lipsite de consecvență au făcut ca monitorizarea habitatelor și a speciilor să fie mai puțin eficace

73

O dată la șase ani, statele membre au obligația de a transmite un raport Comisiei cu privire la stadiul de conservare a speciilor și a tipurilor de habitate prezente pe teritoriul lor care sunt protejate prin directivele UE privind natura. Ulterior, Comisia sintetizează toate datele primite, cu sprijinul Agenției Europene de Mediu (AEM), pentru a vedea modul în care se prezintă situația lor în întreaga UE. Rezultatele sunt publicate de către Comisie într-un raport intitulat „Starea naturii în UE”⁶⁹ (a se vedea punctul 8).

74

Pentru redactarea raportului privind starea naturii, AEM și Comisia colaborează cu experți din statele membre și din partea grupurilor de părți interesate în vederea elaborării unor orientări menite să promoveze o interpretare uniformă a ceea ce trebuie să fie raportat și în ce mod. Aceste orientări sunt îmbunătățite în mod constant de la un ciclu de raportare la următorul. Pentru ultima rundă de raportare, statele membre au transmis datele către AEM în 2013. AEM a verificat aceste informații și a invitat statele membre să realizeze corecțiile necesare. Plecând de la aceste informații, AEM a elaborat un set de date la nivelul UE, care este utilizat pentru producerea de statistici inițiale, defalcate pe state membre, și care servește drept bază pentru evaluările biogeografice ale UE.

75

AEM dispune de un sistem pentru verificarea plauzibilității și a consecvenței datelor pe care le primește de la statele membre. Compilarea datelor ține însă de responsabilitatea statelor membre, AEM neavând niciun rol de verificare a acestui proces sau a prelucrării datelor înainte ca acestea să fie transmise. Aceasta limitează măsura în care AEM poate identifica deficiențe și reduce asigurarea pe care o poate obține aceasta cu privire la calitatea datelor.

76

Comisia și AEM identificaseră deja drept o problemă gravă caracterul incomplet al datelor. Deși încă nu este optimă, calitatea datelor din punctul de vedere al exhaustivității lor s-a îmbunătățit de la raportul precedent din 2009. Numărul evaluărilor care indică stadiul ca fiind „necunoscut” a scăzut cu aproximativ 50 %, dar statele membre ar putea realiza și mai multe progrese. AEM a constatat că lacunele în informațiile furnizate de statele membre constituie un impediment pentru evaluarea sa privind punerea în aplicare a directivelor. În cazul Directivei privind habitatele, peste 10 % din informațiile solicitate au fost declarate ca fiind „necunoscute” sau „absente” în 14 state membre (a se vedea figura 5).

Figura 5

Ponderea informațiilor solicitate din partea statelor membre pentru raportarea în temeiul Directivei privind habitatele declarate ca fiind necunoscute sau absente

Notă: Grecia nu a furnizat informații.

Sursa: Raportarea în temeiul articolului 17 din Directiva privind habitatele (perioada 2007-2012) pe site-ul Centrului Tematic European http://bd.eionet.europa.eu/activities/Reporting/Article_17/Reports_2013/Member_State_Deliveries

77

În cazul Directivei privind păsările, peste 10 % din informațiile solicitate au fost declarate ca fiind „necunoscute” în 11 state membre (a se vedea figura 6).

78

Metodologia de colectare a datelor este lăsată la latitudinea fiecărui stat membru. Statele membre adoptaseră abordări diferite pentru evaluarea stadiului de conservare⁷⁰ și pentru raportarea tendințelor⁷¹, pe baza unor metodologii comune la nivelul UE: unele state membre elaboraseră propriile metode de colectare a datelor, în timp ce altele se bazau pe opinii ale experților. Comisia a creat un grup de experți și grupuri de lucru ad-hoc pentru armonizarea practicilor, în scopul obținerii unei mai bune armonizări, al realizării unor evaluări comparabile, al definirii unor concepte mai clare și al elaborării unor orientări practice care să vină în sprijinul statelor membre. Armonizarea rămâne o provocare și pentru următoarea rundă de raportare, din 2019.

Figura 6

Ponderea informațiilor solicitate din partea statelor membre pentru raportarea în temeiul Directivei privind păsările declarate ca fiind necunoscute

Notă: Grecia nu a furnizat informații.

Sursa: Raportarea în temeiul articolului 12 din Directiva privind păsările (perioada 2008-2012) pe site-ul Centrului Tematic European http://bd.eionet.europa.eu/activities/Reporting/Article_12/Reports_2013/Member_State_Deliveries

33 Este vorba de „evaluările adecvate” („corespunzătoare”) prevăzute de Directiva privind habitatele.

34 Germania, Spania, Polonia și România.

35 Programul de cooperare transfrontalier dintre Spania, Franța și Andorra (Programme Opérationnel de Coopération Transfrontalière Espagne-France-Andorre).

36 Articolul 4 alineatul (4) din Directiva privind habitatele.

37 Managing Natura 2000 sites: The provisions of Article 6 of the ‘Habitats’ Directive 92/43/EEC [Administrarea siturilor Natura 2000: prevederile articolului 6 din Directiva privind habitatele (92/43/CEE)], Comisia Europeană, 2000.

38 Malta, Polonia și România.

39 Germania, Spania, Franța și România.

40 Prin „efecte cumulative” se înțelege efectul combinat al proiectului sau al planurilor propuse cu cel al altor planuri sau proiecte. A se vedea secțiunea 4.4.3 din orientările Comisiei intitulate „Administrarea siturilor Natura 2000: dispozițiile articolului 6 din Directiva privind habitatele (92/43/CEE)” (http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/art6/provision_of_art6_en.pdf).

41 Responsabilitatea pentru implementarea proiectelor finanțate din fonduri structurale revine statelor membre. Urmărirea implementării acestor proiecte este realizată de comitetul de monitorizare corespunzător, în timp ce statutul Comisiei în perioada 2007-2013 a fost acela de observator.

42 Principalele ghiduri sunt: „Administrarea siturilor Natura 2000: prevederile articolului 6 din Directiva privind habitatele (92/43/CEE)” (2000) (http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/art6/provision_of_art6_en.pdf); Assessment of plans and projects significantly affecting Natura 2000 sites – Methodological guidance on the provisions of Articles 6.3 and 6.4 of the Habitats Directive 92/43/EEC (2002) [Evaluarea planurilor și a proiectelor care afectează semnificativ siturile Natura 2000 – Orientări metodologice privind prevederile articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva 92/43/CEE privind habitatele] (2002) (http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/art6/natura_2000_assess_en.pdf); Document de orientare privind articolul 6 alineatul (4) din Directiva 92/43/CEE (Directiva „Habitate”) (2007, actualizat în 2012) (http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/art6/new_guidance_art6_4_ro.pdf).

43 Aquaculture and Natura 2000 (Acvacultura și Natura 2000) (2012) (https://ec.europa.eu/fisheries/sites/fisheries/files/docs/body/guidance-aquaculture-natura2000.pdf); Orientări privind transportul pe căi navigabile interioare și rețeaua Natura 2000 (2012) (http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/iwt_ro.pdf); Proiectele de energie eoliană și Natura 2000 (2011) (http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/Wind_farms_RO.pdf); Activitățile extractive neenergetice și Natura 2000 (2011) (http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/neei_report_ro.pdf); Punerea în aplicare a Directivei „Păsări” și a Directivei „Habitate” în estuare și în zonele costiere (2011) (http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/Estuaries-RO.pdf).

44 Belgia, Bulgaria, Republica Cehă, Danemarca, Estonia, Irlanda, Grecia, Italia, Cipru, Letonia, Ungaria, Malta, Țările de Jos, Slovenia, Finlanda, Suedia și Regatul Unit.

45 Rapoartele anuale pe 2014 și 2015 privind monitorizarea aplicării dreptului Uniunii, precum și alte informații furnizate de Comisie.

46 Malta, Lituania și Croația nu au prezentat cadrele lor de acțiune prioritară.

47 Danemarca, Croația, Malta și Regatul Unit. În plus, deși cadrele elaborate de Cipru și de Germania se refereau la costuri, ele nu erau actualizate.

48 Belgia (Flandra), Republica Cehă, Estonia, Irlanda, Grecia, Italia, Cipru, Letonia, Lituania, Luxemburg, Malta, Austria, Slovenia, Slovacia, Finlanda, Suedia și Regatul Unit.

49 Italia, Letonia, Finlanda.

50 Austria, Belgia, Estonia, Ungaria și Regatul Unit.

51 Întreprinderi mici și mijlocii.

52 Germania, Spania și Franța.

53 DG Agricultură și Dezvoltare Rurală, DG Politică Regională și Urbană, DG Ocuparea Forței de Muncă, Afaceri Sociale și Incluziune, DG Afaceri Maritime și Pescuit, DG Mediu.

54 Printre problemele semnalate de DG Mediu se numără următoarele: în cazul Poloniei, nu toate măsurile identificate în cadrul de acțiune prioritară detaliat erau reflectate în programul de dezvoltare rurală. În cazul României, programul de dezvoltare rurală nu preciza modul în care urma să se răspundă nevoilor rețelei Natura 2000. În cazul Franței, din programele de dezvoltare rurală lipseau informații privind finanțarea pentru Natura 2000.

55 Această concluzie este, de asemenea, confirmată de constatările incluse într-un raport elaborat pentru Comisie în 2016 și intitulat „Integrarea rețelei Natura 2000 și a biodiversității în finanțarea UE (FEADR, FEDR, Fondul de coeziune, FEPAM, FSE)”. Acest raport menționează, la p. 52, că integrarea priorităților, a obiectivelor specifice și a măsurilor legate de Natura 2000 a fost realizată într-o măsură mai mică sau mai mare în programele naționale analizate și că, în general, măsurile planificate nu acopereau toate nevoile identificate în cadrele de acțiune prioritară pentru toate habitatele și speciile care necesită măsuri de conservare sau de refacere.

56 A se vedea punctul 83 din Raportul special nr. 4/2014: „Integrarea în PAC a obiectivelor politicii UE în domeniul apei – un succes parțial”; a se vedea punctele 187 și 188 din Raportul special nr. 23/2015: „Calitatea apei în bazinul hidrografic al Dunării: s-au realizat progrese în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei-cadru privind apa, dar mai sunt necesare eforturi în acest sens”; a se vedea punctul 124 din Raportul special nr. 3/2016: „Combaterea eutrofizării în Marea Baltică: sunt necesare acțiuni suplimentare care să fie mai eficace” (http://eca.europa.eu).

57 Andrzej Martyniak, Piotr Hliwa, Urszula Szymańska, Katarzyna Stańczak, Piotr Gomułka, Jarosław Król, Próba oszacowania presji kormorana czarnego Phalacrocorax carbo (L. 1758) na ichtiofaunę wód na terenie Stowarzyszenia Lokalna Grupa Rybacka „Opolszczyzna” oraz Stowarzyszenia Lokalna Grupa Rybacka „Żabi Kraj” (ISBN 978-83-939958-0-6). [Tentativă de estimare a presiunii exercitate de cormoranul mare Phalacrocorax carbo (L. 1758) asupra ihtiofaunei din corpurile de apă exploatate de asociațiile grupurilor locale de pescuit din regiunile Oplszczyna și Zabi Kraj] (http://www.lgropolszczyzna.pl/pobierz1/00-broszura-Raport_Kormoran-web.pdf).

58 Raportul special nr. 11/2009: „Sustenabilitatea proiectelor LIFE-natură și gestionarea de către Comisie a acestora” (http://eca.europa.eu).

592007PL161PO002; 2007RO161PO004.

60 Biodiversity protection through results based remuneration of ecological achievement, Institutul pentru Politica Europeană de Mediu, Comisia Europeană, decembrie 2014.

61 Irlanda, Țările de Jos, Germania, Austria, Finlanda, Regatul Unit, Suedia, Spania și Franța.

62 Indicatorii de performanță au drept scop să măsoare, de regulă, resursele utilizate, realizările, rezultatele sau impactul unei politici. Indicatorii de resurse furnizează indicații privind resursele bugetare sau de altă natură alocate unei măsuri din cadrul unei politici. Indicatorii de realizare raportează cu privire la gradul de activitate obținut în legătură cu o măsură din cadrul unei politici. Indicatorii de rezultat înregistrează efectul direct al unei măsuri din cadrul unei politici în raport cu obiectivul specific al acesteia. Indicatorii de impact se referă la efectul scontat al măsurii din punctul de vedere al impactului său asupra contextului mai larg, nu numai asupra habitatelor și speciilor vizate în mod direct de măsura în cauză.

63 A se vedea Raportul special nr. 11/2009, p. 39.

64 Spania, Franța și România.

65 Belgia, Bulgaria, Republica Cehă, Danemarca, Estonia, Irlanda, Letonia, Malta, Austria, Portugalia, Slovenia și Slovacia.

66 Spania, Franța, Polonia și România. Cele două regiuni germane desfășurau unele activități de monitorizare cu privire la situri, dar acestea nu erau menționate în planurile de management ale siturilor.

67 Decizia de punere în aplicare 2011/484/UE a Comisiei din 11 iulie 2011 privind formularul-tip pentru siturile Natura 2000 (JO L 198, 30.7.2011, p. 39) stabilește formatul care servește ca documentație pentru rețeaua Natura 2000. Inițial, scopul formularelor-tip (standard) era de a se enumera suprafețele și de a se stabili harta acestora pentru procesul de desemnare, precum și de a se verifica informațiile furnizate de statele membre în vederea procesului de desemnare a sitului.

68 România a actualizat formularele standard în urma auditului Curții, acest lucru fiind reflectat în tabelul 3 din anexă.

69 COM(2015) 219 final, p. 17.

70 Favorabil, necorespunzător-neadecvat, nefavorabil-necorespunzător sau necunoscut.

71 Pe cale de îmbunătățire, stabil, în curs de deteriorare sau necunoscut.

Concluzii și recomandări

79

Stoparea declinului biodiversității reprezintă o provocare majoră cu care se confruntă Uniunea Europeană. Comisia a adoptat Strategia UE în domeniul biodiversității pentru 2020 după ce s-a constatat că obiectivele stabilite pentru 2010 în materie de biodiversitate nu au fost atinse. Strategia stabilește șase obiective operaționale; primul obiectiv pune accentul pe rețeaua Natura 2000 și pe punerea în aplicare integrală a directivelor privind păsările și habitatele. Aceste două directive reprezintă piatra de temelie a strategiei UE în domeniul biodiversității.

80

Curtea a urmărit să determine dacă rețeaua Natura 2000 fusese pusă în aplicare în mod adecvat, examinând dacă aceasta a fost gestionată, finanțată și monitorizată în mod corespunzător.

81

Curtea recunoaște rolul major pe care îl joacă rețeaua Natura 2000 în ceea ce privește protejarea biodiversității, însă concluzionează că această rețea nu a fost implementată într-un mod care să îi valorifice întregul său potențial. Statele membre trebuie să realizeze progrese semnificative și Comisia trebuie să depună mai multe eforturi, astfel încât fiecare să contribuie într-o mai mare măsură la obiectivele ambițioase ale Strategiei UE în domeniul biodiversității pentru 2020.

82

Statele membre nu gestionau suficient de bine rețeaua Natura 2000. Coordonarea dintre autoritățile relevante, participarea părților interesate și cooperarea transfrontalieră nu erau suficient de dezvoltate (punctele 20-22). Mult prea adesea, măsurile de conservare necesare nu au fost adoptate în termenele stabilite în directive și nu au fost definite și planificate în mod corespunzător (punctele 23-27). Statele membre vizitate nu au evaluat în mod adecvat proiectele care aveau un impact asupra siturilor Natura 2000 (punctele 28-34): calitatea evaluărilor era uneori deficitară, efectele cumulative nu erau luate în considerare în mod corespunzător, iar punerea în aplicare a măsurilor de atenuare nu era verificată de autoritățile competente din statele membre. Comisia supraveghea în mod activ implementarea rețelei Natura 2000, însă mai exista loc de îmbunătățiri în ceea ce privește modul în care orientările sale sunt comunicate statelor membre (punctele 35 și 36). Comisia a instituit proceduri pentru a trata numărul ridicat de plângeri, reușind, în general, soluționarea lor printr-un dialog structurat cu statul membru și prin inițierea de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor doar acolo unde era necesar (punctele 37-39).

Recomandarea 1 – Punerea în aplicare în integralitate a directivelor privind natura

În ceea ce privește sistemele instituite pentru gestionarea rețelei, statele membre ar trebui, până în 2019:

(a)să asigure coordonarea corespunzătoare între toate autoritățile implicate în gestionarea siturilor Natura 2000. În special, este necesară o colaborare strânsă între autoritățile responsabile de agricultură și cele responsabile de mediu. Serviciile responsabile de gestionarea rețelei ar trebui să dispună de un acces facil la informațiile relevante.

În ceea ce privește protejarea siturilor, statele membre ar trebui, până în 2020:

(b)să finalizeze procesul de stabilire a măsurilor de conservare necesare pentru siturile care au fost desemnate de mai mult de șase ani și să se asigure că evaluările adecvate iau în considerare efectele cumulative și sunt de o calitate corespunzătoare.

În ceea ce privește orientările pe care le pune la dispoziție, Comisia ar trebui, până în 2019:

(c)să își sporească eforturile pentru a promova difuzarea și aplicarea documentelor sale de orientare și a rezultatelor seminarelor biogeografice, precum și pentru a promova schimbul de bune practici privind cooperarea transfrontalieră. În acest context, Comisia ar trebui să analizeze modalitățile prin care ar putea depăși barierele lingvistice.

83

Fondurile UE nu au fost mobilizate în mod adecvat pentru sprijinirea gestionării rețelei Natura 2000. Abordarea adoptată de UE pentru finanțarea implementării rețelei Natura 2000 a fost axată pe utilizarea fondurilor UE existente. Modul în care aceste fonduri sunt utilizate în scopul rețelei ține de competența statelor membre. S-a constatat o lipsă de informații fiabile cu privire la fondurile UE utilizate pentru Natura 2000 în cursul perioadei de programare 2007-2013 (punctele 41-44). Elaborarea cadrelor de acțiune prioritară de către statele membre a fost afectată de deficiențe, iar evaluarea nevoilor de finanțare pentru perioada de programare 2014-2020 era inexactă sau incompletă (punctele 45 și 46). La nivelul siturilor, planurile de management nu dispuneau, în general, de o evaluare exactă și completă a costurilor (punctul 47) pe care le presupunea punerea în aplicare a măsurilor de conservare. Documentele de programare pentru perioada 2014-2020 aferente diferitelor fonduri ale UE nu reflectau în totalitate nevoile de finanțare (punctele 48-54), iar Comisia nu a abordat aceste deficiențe într-un mod structurat. Schemele de finanțare ale UE, în special cele din cadrul politicii agricole comune sau al politicii regionale/de coeziune, nu erau adaptate în măsură suficientă la obiectivele siturilor Natura 2000 (punctele 55-62).

Recomandarea 2 – Finanțarea și contabilizarea costurilor aferente rețelei Natura 2000

În ceea ce privește finanțarea rețelei Natura 2000, statele membre ar trebui, pentru următoarea perioadă de programare (începând cu 2021):

(a)să procedeze la o estimare exactă și completă a cheltuielilor efectuate și a nevoilor viitoare de finanțare la nivelul fiecărui sit (incluzând estimările privind costurile măsurilor de conservare în planurile de management) și la nivelul rețelei în ansamblu;

(b)să actualizeze cadrele de acțiune prioritară pe baza acestor estimări și a măsurilor de conservare stabilite pentru toate siturile [a se vedea recomandarea 1 litera (b) de mai sus];

(c)să asigure coerența între prioritățile și obiectivele stabilite în cadrele de acțiune prioritară și în documentele de programare aferente diverselor instrumente de finanțare ale UE și să propună măsuri care să vizeze nevoile specifice ale siturilor Natura 2000.

În ceea ce privește finanțarea rețelei Natura 2000, Comisia ar trebui, pentru următoarea perioadă de programare:

(d)să ofere orientări statelor membre pentru îmbunătățirea calității cadrelor de acțiune prioritară și pentru estimarea, într-un mod fiabil și armonizat, a finanțării planificate și efective puse la dispoziție pentru rețeaua Natura 2000 prin programele de finanțare ale UE.

84

Sistemele de monitorizare și de raportare specifice rețelei Natura 2000 nu erau concepute în mod adecvat astfel încât să poată oferi informații exhaustive cu privire la eficacitatea rețelei. În ceea ce privește fondurile UE, nu exista niciun sistem de indicatori specifici de performanță care să indice dacă măsurile sprijinite produc realizările, rezultatele și impacturile preconizate pentru rețeaua Natura 2000. Existau într-adevăr indicatori la nivelul programelor, însă aceștia erau legați mai curând de obiective cu caracter general în materie de biodiversitate și erau axați mai degrabă pe realizări decât pe rezultatele obținute în materie de conservare în urma implementării rețelei Natura 2000 (punctele 64-68). În ceea ce privește monitorizarea măsurilor la nivelul siturilor, aceasta era inadecvată, în sensul că documentele legate de managementul acestora adesea nu includeau planuri de monitorizare sau, în cazurile în care existau astfel de planuri, ele fie nu erau suficient de detaliate, fie nu vizau niciun termen de realizare (punctele 69-71). Formularele standard aferente siturilor nu erau, în general, aduse la zi în urma activităților de monitorizare (punctul 72). În ceea ce privește monitorizarea stadiului de conservare a habitatelor și a speciilor protejate și raportarea cu privire la acesta, datele raportate de către statele membre în vederea elaborării raportului privind starea naturii erau mult prea adesea incomplete, iar caracterul lor comparabil continua să fie problematic (punctele 73-78).

Recomandarea 3 – Măsurarea rezultatelor obținute de rețeaua Natura 2000

În ceea ce privește sistemul indicatorilor de performanță aferent programelor de finanțare ale UE, statele membre ar trebui, pentru următoarea perioadă de programare (începând cu 2021):

(a)să integreze, în fondurile relevante, indicatori și niveluri-țintă care să vizeze în mod specific rețeaua Natura 2000 și să facă posibilă urmărirea cu o mai mare precizie și acuratețe a rezultatelor generate grație finanțării acordate rețelei Natura 2000,

iar Comisia ar trebui, pentru următoarea perioadă de programare:

(b)să stabilească indicatori Natura 2000 transversali pentru toate fondurile UE.

În ceea ce privește planurile de monitorizare a habitatelor, a speciilor și a siturilor, statele membre ar trebui, până în 2020:

(c)pentru a putea evalua rezultatele măsurilor de conservare, să elaboreze planuri de monitorizare la nivelul siturilor, să le pună în aplicare și să actualizeze cu regularitate formularele standard.

Prezentul raport a fost adoptat de Camera I, condusă de domnul Phil WYNN OWEN, membru al Curții de Conturi, la Luxemburg, în ședința sa din 11 ianuarie 2017.

Pentru Curtea de Conturi

Klaus-Heiner LEHNE
Președinte

Anexă

Tabelul 1 – Numărul și suprafața siturilor Natura 2000

|  |  |  |  | Date privind suprafața acoperită de rețeaua Natura 2000 (în km²) pentru fiecare stat membru ale UE | Proporția din suprafața terestră europeană a suprafeței statului membru acoperite de:
| Suprafața terestră în km² | Număr de situri | Total (suprafață terestră + suprafață acvatică)
| (partea europeană) | SIC | SPA | N2K | SIC | SPA | N2K | SIC | SPA | N2K
Belgia | 30 528 | 281 | 255 | 310 | 4 404 | 3 500 | 5 158 | 10,73 % | 10,42 % | 12,73 %
Bulgaria | 110 910 | 234 | 119 | 340 | 35 740 | 25 776 | 41 048 | 29,99 % | 22,74 % | 34,46 %
Republica Cehă | 78 866 | 1 075 | 41 | 1 116 | 7 856 | 7 035 | 11 061 | 9,96 % | 8,92 % | 14,03 %
Danemarca | 43 093 | 261 | 113 | 350 | 19 670 | 14 789 | 22 647 | 7,37 % | 6,05 % | 8,34 %
Germania | 357 031 | 4 557 | 742 | 5 206 | 54 451 | 59 966 | 80 773 | 9,39 % | 11,27 % | 15,45 %
Estonia | 45 226 | 542 | 66 | 568 | 11 669 | 12 662 | 14 837 | 17,21 % | 13,67 % | 17,87 %
Irlanda | 70 280 | 430 | 165 | 595 | 16 950 | 5 895 | 19 486 | 10,19 % | 6,14 % | 13,13 %
Grecia | 131 940 | 241 | 202 | 419 | 28 078 | 29 527 | 42 946 | 16,21 % | 20,94 % | 27,09 %
Spania | 504 782 | 1 467 | 644 | 1 863 | 172 268 | 153 032 | 222 142 | 23,26 % | 20,00 % | 27,29 %
Franța | 549 192 | 1 364 | 392 | 1 756 | 75 585 | 79 087 | 111 677 | 8,68 % | 7,93 % | 12,74 %
Croația | 56 594 | 741 | 38 | 779 | 20 708 | 18 146 | 25 690 | 28,34 % | 30,10 % | 36,58 %
Italia | 301 333 | 2 314 | 610 | 2 589 | 48 561 | 44 113 | 63 965 | 14,21 % | 13,31 % | 18,97 %
Cipru | 5 736 | 40 | 30 | 63 | 883 | 1 644 | 1 784 | 13,11 % | 26,74 % | 28,82 %
Letonia | 64 589 | 329 | 98 | 333 | 10 085 | 10 889 | 11 833 | 11,49 % | 10,23 % | 11,53 %
Lituania | 65 301 | 410 | 84 | 485 | 6 665 | 6 586 | 9 248 | 9,40 % | 8,47 % | 12,16 %
Luxemburg | 2 597 | 48 | 18 | 66 | 416 | 418 | 702 | 16,02 % | 16,10 % | 27,03 %
Ungaria | 93 030 | 479 | 56 | 525 | 14 442 | 13 747 | 19 949 | 15,52 % | 14,78 % | 21,44 %
Malta | 316 | 32 | 13 | 39 | 233 | 17 | 234 | 12,97 % | 4,11 % | 12,97 %
Țările de Jos | 41 526 | 139 | 76 | 194 | 14 810 | 10 502 | 17 315 | 7,55 % | 11,48 % | 13,29 %
Austria | 83 859 | 247 | 99 | 294 | 9 191 | 10 169 | 12 691 | 10,96 % | 12,13 % | 15,13 %
Polonia | 312 685 | 849 | 145 | 987 | 38 526 | 55 617 | 68 401 | 10,93 % | 15,48 % | 19,56 %
Portugalia | 91 990 | 106 | 62 | 165 | 39 781 | 17 952 | 50 895 | 17,05 % | 10,01 % | 20,67 %
România | 238 391 | 383 | 148 | 531 | 41 469 | 36 978 | 55 674 | 16,68 % | 14,83 % | 22,56 %
Slovenia | 20 273 | 323 | 31 | 354 | 6 640 | 5 078 | 7 684 | 32,73 % | 25,00 % | 37,85 %
Slovacia | 48 845 | 473 | 41 | 514 | 5 837 | 13 106 | 14 442 | 11,95 % | 26,83 % | 29,57 %
Finlanda | 338 145 | 1 721 | 468 | 1 865 | 55 357 | 31 080 | 55 988 | 14,36 % | 7,29 % | 14,45 %
Suedia | 414 864 | 3 986 | 544 | 4 082 | 64 003 | 30 075 | 64 578 | 13,20 % | 6,11 % | 13,32 %
Regatul Unit | 244 820 | 654 | 272 | 924 | 80 190 | 28 051 | 95 106 | 5,35 % | 6,54 % | 8,54 %
UE-28 | 4 346 742 | 23 726 | 5 572 | 27 312 | 884 469 | 725 433 | 1 147 956 | 13,84 % | 12,38 % | 18,12 %

Sursa: Comisia Europeană: Barometrul Natura 2000 din ianuarie 2016.

Tabelul 2 – Numărul siturilor de importanță comunitară (SIC) și al ariilor speciale de conservare (ASC)

Țară | SIC până în ianuarie 2010 (termen expirat) | Desemnate ca ASC până în ianuarie 2016
Belgia | 280 | 130
Bulgaria | 228 | 6
Republica Cehă | 1 082 | 287
Danemarca | 261 | 261
Germania | 4 622 | 2 658
Estonia | 531 | 535
Irlanda | 424 | 5
Grecia | 239 | 239
Spania | 1 448 | 985
Franța | 1 366 | 1 183
Croația | 0 | 0
Italia | 2 288 | 522
Cipru | 36 | 2
Letonia | 324 | 329
Lituania | 279 | 84
Luxemburg | 48 | 48
Ungaria | 467 | 479
Malta | 28 | 0
Țările de Jos | 146 | 139
Austria | 168 | 149
Polonia | 823 | 0
Portugalia | 96 | 34
România | 273 | 0
Slovenia | 259 | 229
Slovacia | 382 | 305
Finlanda | 1 715 | 1 710
Suedia | 3 983 | 3 983
Regatul Unit | 623 | 622
UE-28 | 22 419 | 14 924

Sursa: Comisia Europeană.

Tabelul 3 – Imagine de ansamblu a celor 24 de situri examinate

Stat membru | Sit | Tipul sitului | Suprafața (ha) | Regiunea biogeografică | Plan de management aprobat | Adoptarea în termen a planului de management | Punerea în aplicare a planului de management demarată | Revizuirea planului de management | Urmărirea stadiului punerii în aplicare | Planuri de monitorizare puse în aplicare | Un anumit grad de monitorizare întreprinsă pentru sit² | Formulare standard actualizate
Germania | Situl 1 | SPA, ASC | 15 014 | Atlantică | D¹ | D¹ | D | – | D | N | D | D¹
Situl 2 | SPA, ASC | 74 690 | Continentală | D¹ | D¹ | D | – | D | N | D | D¹
Situl 3 | SPA, ASC | 4 525 | Continentală | N | N | N | – | N | N | N | N
Situl 4 | ASC | 1 927 | Alpină | N | N | N | – | N | N | N | N
Situl 5 | SPA, ASC | 4 180 | Continentală | N | N | N | – | N | N | N | N
Spania | Situl 1 | SPA, ASC | 37 804 | Atlantică | D | N | D¹ | – | N | N | D | N
Situl 2 | SPA, ASC | 27 983 | Mediteraneeană | D | N | D¹ | – | N | N | D | N
Situl 3 | SPA, SIC | 29 285 | Mediteraneeană | N | N | N | – | N | N | D | N
Situl 4 | SPA, ASC | 9 689 | Macaroneziană | N | N | N | – | N | N | D | N
Situl 5 | ASC | 634 | Macaroneziană | D | D | D¹ | – | N | N | D | D
Franța | Situl 1 | SPA, ASC | 33 695 | Atlantică | D | D | D¹ | N | D | D | D | N
Situl 2 | SPA, ASC | 18 840 | Atlantică | D | D | D | N | N | D | D | N
Situl 3 | SIC | 9 369 | Mediteraneeană | D | N | D | – | N | N | N | N
Situl 4 | SPA, SIC | 39 781 | Alpină | D | D | D | N | D | N | D | N
Polonia | Situl 1 | SIC | 157 | Continentală | D | D | N | – | N | N | N | N
Situl 2 | SPA | 30 778 | Continentală | D | N | N | – | N | N | N | N
Situl 3 | SPA | 6 846 | Continentală | D | D | N | – | N | N | N | N
Situl 4 | SIC | 249 | Alpină | N | N | N | – | N | N | N | N
Situl 5 | SIC | 8 256 | Alpină | N | N | N | – | N | N | N | N
România | Situl 1 | SPA | 1 527 | Panonică | N | N | N | – | N | N | D | D
Situl 2 | SIC | 1 855 | Continentală | N | N | N | – | N | N | N | D
Situl 3 | SIC | 4 281 | Alpină | N | N | N | – | N | N | D | D
Situl 4 | SPA | 881 | Pontică | N | N | N | – | N | N | D | D
Situl 5 | SPA, SIC | 2 413 | Stepică | N | N | N | – | N | N | D | D
Total DA | 12 | 8 | 9 | 0 | 4 | 2 | 14 | 8
Total NU | 12 | 16 | 15 | 3 | 20 | 22 | 10 | 16

1 Parțial.

2 În planurile de monitorizare nu sunt incluse acțiuni de monitorizare.

Tabelul 4 – Imagine de ansamblu a evaluărilor adecvate (EA) examinate

Stat membru | Sit | Proiect | EA obligatorie? | EA realizată în mod consecvent și exhaustiv? | Tipul controlului | Măsuri de atenuare incluse? | Măsuri compensatorii incluse?
Impact analizat asupra tuturor speciilor și habitatelor? | Trasabilitatea asigurată a deciziilor luate? | Calitate adecvată a EA? (de exemplu, lipsă de personal calificat) | Efectele cumulative evaluate în mod adecvat?
Germania | Situl 1 | Proiectul 1.1 | D | N | D | D | N | N | N | N
Situl 1 | Proiectul 1.2 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 1 | Proiectul 1.3 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.1 | D | N | N | D | D | N | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.2 | D | N | N | D | N | N | N | N
Situl 3 | Proiectul 3.1 | D | D | D | D | D | D | D | N
Situl 3 | Proiectul 3.2 | D | D | D | D | D | D | D | N
Situl 4 | Proiectul 4.1 | D | D | D | D | D | D | D | N
Situl 4 | Proiectul 4.2 | D | D | D | D | D | D | N | N
Situl 5 | Proiectul 5 | D | D | D | D | D | D | D | N
Spania | Situl 1 | Proiectul 1.1 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 1 | Proiectul 1.2 | D | N | N | N | N | N | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.1 | D | N | N | D | D | N | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.2 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 3 | Proiectul 3.1 | D | - | - | - | - | - | - | -
Situl 3 | Proiectul 3.2 | D | - | - | - | - | - | - | -
Situl 4 | Proiectul 4.1 | D | - | - | - | - | - | - | -
Situl 4 | Proiectul 4.2 | D | - | - | - | - | - | - | -
Situl 5 | Proiectul 5.1 | D | - | - | - | - | - | - | -
Situl 5 | Proiectul 5.2 | D | - | - | - | - | - | - | -
Franța | Situl 1 | Proiectul 1.1 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.1 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.2 | D¹ | N | N | N | N | N | N | N
Situl 2 | Proiectul 2.3 | D¹ | N | D | D | D | N | N | N
Situl 3 | Proiectul 3.1 | D | N | D | N | N | N | N | N
Situl 3 | Proiectul 3.2 | D¹ | N | D | D | D | N | N | N
Situl 3 | Proiectul 3.3 | D | D | D | D | D | D | D | N
Situl 4 | Proiectul 4.1 | D | N | N | D | D | N | N | N
Situl 4 | Proiectul 4.2 | D¹ | N | D | D | D | N | D | N
Situl 4 | Proiectul 4.3 | D | N | D | D | D | N | D | N
Polonia | Situl 1 | Proiectul 1 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.2 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 3 | Proiectul 3.1 | D | N | D | D | N | N | D | N
Situl 3 | Proiectul 3.2 | D | N | D | D | N | N | D | N
Situl 4 | Proiectul 4.1 | D | N | D | D | N | N | D | N
Situl 4 | Proiectul 4.2 | D | N | D | D | N | N | D | N
Situl 5 | Proiectul 5.1 | D | N | D | D | N | N | D | N
Situl 5 | Proiectul 5.2 | D | N | D | D | D | N | D | N
România | Situl 1 | Proiectul 1.1 | D | N | N | D | N | N | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.1 | D | D | D | D | D | D | D | N
Situl 2 | Proiectul 2.2 | D | N | N | D | N | N | N | N
Situl 3 | Proiectul 3.1 | D | N | - | N | - | - | - | N
Situl 3 | Proiectul 3.2 | D | N | N | D | N | N | N | N
Situl 4 | Proiectul 4.1 | D | N | N | D | N | N | D | N
Situl 4 | Proiectul 4.2 | D | N | - | N | - | - | D | N
Situl 5 | Proiectul 5.1 | D | N | D | D | D | N | D | N
Situl 5 | Proiectul 5.2 | D | N | N | D | N | N | D | N
Total DA | 47 | 7 | 28 | 36 | 24 | 7 | 30 | 0
Total NU |  | 34 | 11 | 5 | 15 | 32 | 10 | 41
Documentație insuficientă pentru a se formula concluzii |  | 6 | 8 | 6 | 8 | 8 | 7 | 6
Total | 47 | 47 | 47 | 47 | 47 | 47 | 47 | 47

1 Proceduri simplificate; EA exhaustivă nesolicitată de autoritatea de mediu.

Legendă: - Documentație insuficientă pentru a se formula concluzii.

Notă: După realizarea evaluărilor adecvate, proiectele 1.1 din Germania și 5.1 din Polonia nu au obținut de la autoritățile competente autorizarea de a fi realizate.

Tabelul 5 – Finanțarea rețelei Natura 2000 din fonduri ale UE în perioada de programare 2007-2013

Denumirea fondului | Obiectivul fondului
Instrumentul financiar pentru mediu (LIFE+) | Componenta Natură și biodiversitate din LIFE+ vizează să sprijine continuarea dezvoltării și a implementării rețelei Natura 2000.

Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR)
În cadrul dezvoltării rurale, există două plăți specifice rețelei Natura 2000: măsura 213 „Plăți Natura 2000 și plăți legate de implementarea directivei” și măsura 224 „Plăți Natura 2000 și plăți legate de implementarea directivei (pe teren forestier)”.

Există și alte măsuri de dezvoltare rurală susceptibile să fie utilizate în siturile Natura 2000, în special măsura 214 „Plăți de agromediu”.

Fondul european pentru pescuit (FEP)
Măsurile de acvamediu pot promova „acvacultura durabilă compatibilă cu constrângerile specifice de mediu rezultând din desemnarea zonelor Natura 2000”.

În plus, FEP poate fi utilizat pentru a sprijini măsuri de interes comun pentru „protejarea și ameliorarea mediului în cadrul Natura 2000, atunci când acestea se referă direct la activitățile de pescuit, cu excluderea cheltuielilor de funcționare”.

Fondul european de dezvoltare regională (FEDR)
Siturile din cadrul rețelei Natura 2000 pot fi vizate de mai multe acțiuni din cadrul fondurilor structurale, în special acțiunea 51 „Promovarea biodiversității și protecția naturii (inclusiv Natura 2000)”, acțiunea 55 „Promovarea patrimoniului natural” și acțiunea 56 „Protejarea și dezvoltarea patrimoniului natural”.

Fondul social european (FSE)

Fondul de coeziune

Al șaptelea program-cadru pentru cercetare (PC7) | PC7 sprijină activitățile transnaționale de cercetare în mai multe domenii tematice, cum ar fi mediul.

Sursa: Analiza Curții de Conturi Europene.

Răspunsul Comisiei

Sinteză

III

Ca urmare a procesului de verificare a adecvării, Comisia intenționează să adopte în 2017 un plan de acțiune pentru a îmbunătăți punerea în aplicare a directivelor privind natura.

IV

Stabilirea și punerea în aplicare a măsurilor de conservare necesare este esențială pentru atingerea obiectivelor directivelor. Aceasta necesită o bună cunoaștere a cerințelor ecologice ale habitatelor și ale speciilor care uneori încă nu este disponibilă.

V

Politica de coeziune integrează pe deplin considerațiile legate de protecția naturii, atât în legătură cu posibilitatea de a finanța măsuri în cadrul siturilor Natura 2000, cât și în legătură cu asigurarea evitării unor efecte negative asupra acestor situri ca urmare a unor investiții al căror obiectiv principal nu este protecția siturilor Natura 2000.

Refacerea, conservarea și dezvoltarea biodiversității, inclusiv în zonele Natura 2000, reprezintă una din subprioritățile dezvoltării rurale. Statele membre dispun, prin urmare, de temeiuri juridice și de instrumente din cadrul acestei politici pentru a sprijini gestionarea siturilor Natura 2000. În programele de dezvoltare rurală din perioada 2014-2020 au fost alocate aproape 44 de miliarde EUR din FEADR priorității 4 (aproape 45 %), care include subprioritatea privind biodiversitatea și care aduce beneficii atât direct, cât și indirect, biodiversității, deși nu este posibil să se indice cu exactitate bugetul dedicat gestionării siturilor Natura 2000. Mai mult, peste 18 % din terenul agricol (în plus față de terenurile forestiere) face obiectul unor contracte de gestionare care sprijină biodiversitatea, chiar dacă nu este posibil să se indice cu exactitate suprafața prevăzută în contractul de gestionare în scopul punerii în aplicare a planurilor de gestionare a siturilor Natura 2000.

VI

Pentru Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) și Fondul de coeziune (FC), raportarea privind indicatorii nu era obligatorie în perioada 2007-2013. Nu a existat niciun indicator de bază (comun) referitor la Natura 2000 – nu a existat niciun indicator de bază (comun) pentru rezultate. Pentru perioada de programare 2014-2020 există un indicator pentru biodiversitate (Suprafața habitatelor pentru care se acordă sprijin în vederea ajungerii la un stadiu de conservare mai bun).

În FEADR sunt prevăzuți indicatori de realizare specifici pentru a se monitoriza operațiunile Natura 2000 care primesc sprijin. Evaluările ex post pentru perioada 2007-2013 trebuie să fie prezentate de statele membre până la sfârșitul anului 2016, iar Comisia va elabora o sinteză a acestora în 2017.

FEDR, FEADR și FC acoperă un număr foarte mare de sectoare diverse. Prin urmare, un număr mai mare de indicatori pentru o suprafață ar implica, de asemenea, o obligație similară pentru alte suprafețe.

Introducere

07

În timp ce Comisia verifică coerența dintre nevoile și obiectivele identificate în cadrele de acțiune prioritară și în programele de finanțare, statele membre pot decide să respecte obiectivele cadrelor de acțiune prioritară prin utilizarea altor fonduri și mijloace.

Pentru proiectele majore din cadrul politicii de coeziune finanțate de FEDR sau de FC, Comisia verifică respectarea cerințelor aferente rețelei Natura 2000 înainte de a lua o decizie privind aceste proiecte.

Observații

Caseta 2 al doilea paragraf

Conceptul de parteneriat și de guvernanță pe mai multe niveluri, inclus în dispozițiile comune pentru toate fondurile structurale și de investiții europene, potrivit așteptărilor, va face din coordonarea dintre diverșii actori interesați de o anumită politică o practică obișnuită. Autoritățile publice competente ar trebui să participe la parteneriatul care ar trebui, cu toate acestea, să fie organizat în conformitate cu cadrul instituțional și juridic al statelor membre și cu competențele naționale și regionale. Conform acestui concept, autoritățile de gestionare sunt obligate să implice partenerii în pregătirea și punerea în aplicare a programelor. Comisia a adoptat, de asemenea, un cod european de conduită în materie de parteneriat pentru a facilita punerea în aplicare a acestui concept în statele membre pentru perioada de programare 2014-2020.

32

În ceea ce privește proiectul polonez, neîndeplinirea condiției impuse de aprobarea de dezvoltare pentru proiect este o încălcare clară, nu numai a legislației UE, dar și a legislației poloneze. Potrivit cunoștințelor Comisiei, legislația poloneză prevede dispoziții suficiente în acest sens. În special, Legea poloneză privind construcțiile impune pentru anumite tipuri de proiecte (în special drumuri, căi ferate și alte proiecte care intră sub incidența Directivei privind evaluarea impactului asupra mediului) obținerea „autorizației de exploatare a construcției” după finalizarea lucrărilor de construcție și înainte ca infrastructura construită să poată fi exploatată. Cu toate acestea, Comisia este conștientă de faptul că pot exista deficiențe în punerea în aplicare. Cazurile de nerespectare a condițiilor de mediu pot fi raportate la Direcția regională pentru protecția mediului care ia măsuri de asigurare a respectării în temeiul Legii privind asigurarea respectării procedurilor administrative.

36

Bariera lingvistică este inevitabilă, având în vedere caracterul transnațional al procesului biogeografic și resursele disponibile limitate, care nu permit servicii de interpretare în cursul reuniunilor.

În plus, serviciile Comisiei au invitat toți actorii implicați în acest proces să pună la dispoziție, în limba lor, documentele de interes special (cum ar fi, de exemplu, ghidurile naționale de interpretare a tipurilor de habitate și a stadiului lor de conservare). În fine, evenimentele care au drept scop crearea de rețele pot fi organizate și în alte limbi, nu numai în limba engleză, în funcție de țările/regiunile în cauză.

41

În ceea ce privește FEADR, nu există date privind cheltuielile pentru măsurile care vizează în mod specific Natura 2000 (măsurile 213 – „Plăți Natura 2000” și 224 „Plăți Natura 2000 pentru teren forestier”). Pentru a acoperi cheltuielile efectuate în cadrul rețelei Natura 2000 prin alte măsuri, Comisia și-a intensificat eforturile de monitorizare a finanțării aferente rețelei Natura 2000 în perioada de programare 2014-2020. În special, vor fi monitorizate cheltuielile realizate pentru măsurile de agromediu și climă în zonele Natura 2000.

În ceea ce privește FEDR și FC, au existat alocări legate de Natura 2000 în categoria de intervenție 51 privind Promovarea biodiversității și protecția naturii (inclusiv Natura 2000). Au fost create două categorii separate, având numerele 085 și 086, pentru a se face mai bine distincția între finanțarea pentru Natura 2000 și alte tipuri de sprijin legat de biodiversitate pentru perioada 2014-2020.

42

Autoritățile statelor membre sunt libere să decidă asupra modului în care este gestionată și finanțată rețeaua lor Natura 2000.

Măsurile de conservare în cadrul siturilor Natura 2000 reprezintă, de obicei, o combinație de obligații și de măsuri voluntare. Alegerea abordării influențează instrumentele care pot fi utilizate pentru finanțare.

Sprijinul în cadrul măsurilor 213 și 224 ar putea fi acordat numai pentru cerințe obligatorii definite în planurile de gestionare sau în instrumentele echivalente. Lipsa unor astfel de planuri sau de instrumente în numeroase situri Natura 2000 face imposibilă utilizarea acestor măsuri în acele situri.

Mai mult, majoritatea statelor membre au optat de obicei pentru gestionarea siturilor Natura 2000 prin abordarea voluntară în cadrul căreia ar putea fi relevante alte instrumente, cum ar fi măsura de agromediu. Prin urmare, o utilizare limitată a măsurilor 214 și 224 nu oferă o imagine completă a sprijinului pentru dezvoltare rurală care vizează Natura 2000.

A se vedea, de asemenea, răspunsul la punctul 41.

43

În cadrul FEDR și al FC, sprijinul pentru Natura 2000 și alte măsuri de biodiversitate/protecție a naturii sunt incluse în aceeași categorie de intervenție pentru perioada 2007-2013. Acest lucru s-a schimbat pentru perioada 2014-2020, sprijinul pentru siturile Natura 2000 intrând într-o categorie separată de intervenție.

În contextul dezvoltării rurale, există diverse măsuri în favoarea rețelei Natura 2000 în mod direct sau indirect, de exemplu, sprijinirea protecției solului în cadrul măsurii de agromediu este și în beneficiul biodiversității. Distincția dintre sprijinul pentru Natura 2000 și finanțarea pentru alte acțiuni pentru mediu ar putea risca să nu reflecte adevărata natură a efectelor multiple ale numeroaselor măsuri. Acesta este motivul pentru care contabilitatea pentru subacțiunile priorității 4 privind dezvoltarea rurală se raportează la nivel agregat de prioritate.

În programele de dezvoltare rurală din perioada 2014-2020, au fost alocate aproape 44 de miliarde EUR (aproape 45 %) din FEADR priorității 4 care aduce beneficii atât direct, cât și indirect, biodiversității, deși nu este posibil să se indice cu exactitate bugetul dedicat gestionării siturilor Natura 2000. Mai mult, peste 18 % din terenul agricol (în plus față de terenurile forestiere) face obiectul unor contracte de gestionare care sprijină biodiversitatea, chiar dacă nu este posibil să se indice cu exactitate suprafața prevăzută în contractul de gestionare în scopul punerii în aplicare a planurilor de gestionare a siturilor Natura 2000.

A se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 42.

44

Comisia dorește să sublinieze următoarele:

–în ceea ce privește FEADR, Comisia și-a intensificat eforturile de monitorizare cu privire la finanțarea aferentă rețelei Natura 2000 în perioada de programare 2014-2020;

–în ceea ce privește FEDR și FC, există date pentru fiecare stat membru privind sprijinul alocat din FEDR și FC pentru biodiversitate/protecția naturii, care include, de asemenea, sprijinul pentru siturile Natura 2000 (a se vedea, de asemenea, răspunsul la punctul 41).

45

Comisia a prezentat concis și a analizat rapid informațiile primite din partea majorității statelor membre ca documente interne (inclusiv cu asistență printr-un contract extern).

În ceea ce privește acțiunile ulterioare evaluărilor, procesul nu a fost formalizat. Cu toate acestea, ca urmare a schimburilor bilaterale (de exemplu, pe durata seminarelor de finanțare) sau în cadrul proiectelor LIFE (cadre de acțiune prioritare/proiecte integrate), statele membre/regiunile au fost invitate să își actualizeze cadrele de acțiune prioritară și acest lucru a avut deja loc în mai multe state membre sau regiuni (de exemplu, Spania, Irlanda, Țările de Jos, Țara Galilor).

49

Statele membre sunt cele care decid să sprijine rețeaua Natura 2000 în programele lor operaționale care stabilesc existența unei finanțări pentru Natura 2000. Acest lucru este, de asemenea, în concordanță cu observația 9 („Statelor membre le revine responsabilitatea de a stabili, de a gestiona și de a finanța rețeaua de situri Natura 2000”).

A se vedea răspunsul Comisiei la punctele 41 și 43.

50

Concentrarea tematică nu împiedică investițiile în protecția mediului, inclusiv pentru protecția biodiversității, dar, în afară de infrastructura de bază pentru gestionarea apei și a deșeurilor, investițiile s-au concentrat în regiunile mai dezvoltate. În consecință, constatăm o situație similară în ceea ce privește alocările financiare pentru biodiversitate/măsurile de protecție a naturii pentru perioada de programare 2014-2020 (3,7 miliarde EUR, dintre care aproximativ 1 miliard EUR pentru siturile Natura 2000) și 2007-2013 (3,7 miliarde EUR). În plus, reglementările din domeniul politicii de coeziune impun, de asemenea, integrarea orizontală a principiului dezvoltării durabile, inclusiv a protecției mediului și a biodiversității, în cheltuirea fondurilor. Aceasta înseamnă că, pentru perioada 2014-2020, aspectele legate de mediu trebuie integrate în toate investițiile sprijinite din fondurile politicii de coeziune.

51

A se vedea răspunsul Comisiei la punctul 7.

Cadrele de acțiune prioritară nu au constituit unicul mod de a asigura faptul că în programele de cofinanțare se ține seama în mod corespunzător de Natura 2000. Serviciile Comisiei au făcut numeroase eforturi în acest sens, sub rezerva limitărilor din cadrele de acțiune prioritară.

52

În plus, chiar și în cadrul altor direcții generale, cum ar fi DG REGIO, a avut loc, de asemenea, o verificare internă a coerenței cu politicile UE privind mediul (inclusiv reexaminările bazate pe acțiunile prioritare/programele operaționale efectuate de specialiști cu funcții superioare care fac parte din rețele tematice). Au fost, de asemenea, furnizate orientări unităților geografice ale DG REGIO, de exemplu, a se vedea: http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/informat/2014/guidance_fiche_biodiversity_n2000.pdf.

53

Comisia dorește să sublinieze că, din cauza unor constrângeri legate de timp și de resurse, nu a fost posibilă o abordare structurată. La evaluările programelor operaționale și ale programelor de dezvoltare rurală au fost întotdeauna utilizate liste de verificare specifice elaborate de DG ENV, chiar dacă tabelele relevante nu au fost întotdeauna completate din cauza unor constrângeri legate de timp și de resurse.

Se reamintește că șapte funcționari sau experți naționali au evaluat într-un interval de timp scurt 118 programe de dezvoltare rurală (uneori în câteva zile pentru un program de dezvoltare rurală).

54

Cadrele de acțiune prioritară, chiar și de o calitate inegală, au furnizat pentru prima dată o indicație privind nevoile financiare ale rețelei Natura 2000. Această informație nu au fost disponibilă anterior și a fost foarte utilă pentru alocările de sprijin pentru Natura 2000. De asemenea, cadrele de acțiune prioritară nu au constituit unicul mod de a asigura faptul că în programele de cofinanțare se ține seama în mod corespunzător de Natura 2000. Serviciile Comisiei au făcut numeroase eforturi în acest sens, sub rezerva limitărilor din cadrele de acțiune prioritară.

Statele membre au o anumită flexibilitate cu privire la prioritățile lor. Nu este prevăzută obligația de a aloca un buget corespunzător nevoilor identificate în cadrele de acțiune prioritară.

În plus, în ceea ce privește FEADR, nu toate statele membre (sau regiunile) promovează suficient în rândul potențialilor beneficiari măsurile pentru punerea în aplicare a rețelei Natura 2000, ceea ce conduce adesea la un grad redus de utilizare a acestora. În fine, adeseori, bugetul alocat nu este utilizat integral și este realocat altor măsuri la sfârșitul perioadei.

55

A se vedea răspunsul Comisiei la punctele 43 și 50.

58

Protejarea și sporirea biodiversității, inclusiv în siturile Natura 2000, fiind una dintre subprioritățile dezvoltării rurale, indică faptul că orice măsură relevantă poate fi folosită pentru a contribui la atingerea acestui obiectiv. Unele dintre aceste măsuri au un potențial mai mare în acest sens decât celelalte și, prin urmare, ar putea fi mai bine orientate către nevoile rețelei Natura 2000.

În cadrul măsurii de agromediu și climă, pot exista mai puține operațiuni, dar mai bine orientate, prima fiind de natură generală și de ea beneficiind mediul în general, iar a doua fiind axată într-o mai mare măsură pe o necesitate/un obiectiv concretă/concret, de exemplu, un habitat specific sau anumite specii de păsări. Ambele operațiuni (mai puține și mai bine orientate) pot asigura beneficii pentru mediu și sunt incluse în programele de dezvoltare rurală.

59

S-a acordat însă sprijin din FEP beneficiarilor afectați de aceste cerințe, fapt ce a contribuit la o mai bună acceptare socială a programelor Natura 2000.

Caseta 10 primul paragraf

Limitarea domeniului de aplicare a măsurii a avut drept cauză și un buget mai mic al programului de dezvoltare rurală comparativ cu perioada 2007-2013.

Caseta 10 al doilea paragraf

Comisia confirmă faptul că programul de dezvoltare rurală pentru Polonia sprijină numai exploatațiile agricole mai mari de 1 ha.

Caseta 10 al treilea paragraf

Pe parcursul punerii în aplicare a programului de dezvoltare rurală al României pentru perioada 2007-2013 și în momentul aprobării planului de dezvoltare rurală pentru perioada 2014-2020 au existat foarte puține planuri de gestionare Natura 2000. Prin urmare, măsurile de agromediu care vizează speciile de păsări menționate în prezentul raport nu ar putea să ia în considerare a priori măsuri de conservare care nu au fost încă stabilite. În absența unor astfel de măsuri de conservare, măsurile de agromediu au fost concepute pentru a asigura scheme largi de protecție pentru a contribui la obiectivele de conservare stabilite la nivel național, la nivelul UE și la nivel internațional, ca precursor al planurilor de gestionare Natura 2000. România a precizat în programul de dezvoltare rurală pentru perioada 2014-2020 că, dacă ar fi adoptate mai multe planuri de gestionare Natura 2000, ar examina schemele aferente măsurilor de agromediu și climă și ar lua în considerare introducerea unei măsuri de sprijin pentru Natura 2000.

Schemele de agromediu propuse includ (în cadrul pachetului 3.2 Lanius minor și Falco vespertinus și în ambele perioade de programare) angajamentele de a limita densitatea șeptelului pentru ca pășunatul și cositul să se efectueze numai în anumite perioade și de a interzice desțelenirea și utilizarea unor lucrări mecanice grele. Asumarea unor astfel de angajamente voluntare depinde de interesul fermierilor individuali de a le susține.

61

În ceea ce privește România: LIFE a cofinanțat 4 proiecte privind conservarea urșilor bruni din România, trei fiind finalizate, iar unul în curs. Primele trei au avut o amploare și domenii de aplicare diferite: 1) un anumit sit Natura 2000 (munții Vrancei); 2) la nivel regional, inclusiv toate siturile Natura 2000 din județul Vrancea și din două județe învecinate; 3) stabilirea de norme naționale pentru conservarea ursului brun (cu date culese și analizate la nivel național). Obiectivele proiectului LIFE13 NAT/RO/1154 care se derulează în prezent sunt de a asigura conservarea populației de urși bruni la o scară mai redusă în județul Brașov, iar acțiunile proiectului sunt legate în principal de conflictul dintre om și urs. Cele patru proiecte au o amploare diferită și vizează zone diferite, iar studiile incluse au o acoperire corespunzătoare.

62

Operațiunile de conservare orientate spre rezultate, cum ar fi cele din cadrul măsurii de agromediu și climă, reprezintă un bun exemplu de instrument care corespunde conceptului de buget pentru rezultate. Acesta se concentrează mai mult asupra efortului și a cunoștințelor beneficiarilor pentru a oferi rezultatele preconizate în ecosistemele concrete, și nu doar pentru a urma practicile prevăzute. Atunci când operațiunile orientate spre rezultate sunt bine concepute și bazate pe date concrete și indicatori stabiliți în mod corect, controlul lor ar trebui să fie mai ușor decât controlul operațiunilor bazate pe practici de gestionare prevăzute. Costul operațiunilor orientate spre rezultate ar putea fi mai mare în faza de concepție (de exemplu, stabilirea de indicatori adecvați și clari) decât în faza de punere în aplicare.

Statele membre au alocat fonduri destinate unor măsuri orientate spre rezultate pentru Natura 2000.

Caseta 12

Alte câteva regiuni germane au inclus scheme de agromediu orientate spre rezultate în programele lor de dezvoltare rurală în perioada 2007-2013 și/sau 2014-2020.

63

În ceea ce privește FEDR/FC, monitorizarea la nivel de program va furniza informații privind punerea în aplicare a unui program și a axelor prioritare ale acestuia, precum și cu privire la orice probleme care afectează derularea programului.

64

În ceea ce privește FEDR/FC, raportarea privind indicatorii nu a fost obligatorie pentru 2007-2013. În perioada 2014-2020, indicatorii de realizare comuni au fost incluși în regulament și trebuie să fie folosiți, după caz, pentru agregarea informațiilor pentru toate programele – în cazul în care acțiunile unui program nu reflectă un indicator de realizare comun, statele membre au obligația de a identifica un indicator relevant specific programului și de a face raportări pe baza acestuia. În ceea ce privește FEDR/FC, indicatorii de rezultat sunt întotdeauna specifici programului.

65

Indicatorii de monitorizare pentru FEADR (resurse și realizări) oferă o imagine detaliată a ceea ce este sprijinit efectiv. Această obligație este completată cu evaluări efectuate pentru fiecare program de dezvoltare rurală, care vizează evaluarea eficienței politicii respective. Pentru evaluările ex post aferente perioadei 2007-2013 prezentate de statele membre, Comisia va elabora o sinteză în 2017.

Caseta 14

A se vedea răspunsul Comisiei la punctul 65.

66

A se vedea răspunsul Comisiei la punctul 65.

68

Pentru fonduri sunt prevăzuți indicatori de realizare specifici pentru a se monitoriza operațiunile Natura 2000 care primesc sprijin. Evaluările ex post pentru perioada 2007-2013 trebuie să fie prezentate de statele membre până la sfârșitul anului 2016, iar Comisia va elabora o sinteză a acestora în 2017.

69

Comisia remarcă faptul că nu există nicio obligație expresă în Directiva privind habitatele de a stabili un plan de monitorizare la nivel de sit. Cu toate acestea, este de acord cu faptul că monitorizarea la nivel de sit este esențială pentru evaluarea eficacității măsurilor de conservare, precum și în vederea conformării cu alte obligații stabilite de directivă, cum ar fi obligația de a evita deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele situri [articolul 6 alineatul (2)].

71

A se vedea răspunsul Comisiei la punctul 69.

72

Comisia verifică dacă au fost actualizate formularele standard pentru fiecare sit (cu privire la modificări ale informațiilor asupra speciilor și habitatelor în siturile desemnate) sau dacă granițele sitului au fost modificate, atât în cadrul actualizării anuale a listelor Uniunii cu siturile de importanță comunitară, cât și în cadrul actualizării evaluării rețelei siturilor de importanță comunitară în ceea ce privește caracterul suficient al acesteia. Comisia intenționează să efectueze o verificare mai cuprinzătoare în 2017.

78

Absența unei metode „comune” de colectare a datelor nu este critică și, dată fiind extrema diversitate a speciilor, a habitatelor și a condițiilor ecologice pe teritoriul UE (pe uscat și pe mare), este aproape imposibil (și nu este fezabil din punct de vedere ecologic) de a stabili o metodologie unică de monitorizare care să fie potrivită pentru toate cazurile; problema esențială este mai degrabă lipsa inventarelor și a sistemelor de monitorizare valabile din punct de vedere științific pentru multe specii și tipuri de habitate în numeroase state membre; dacă o metodă de monitorizare este valabilă din punct de vedere științific și oferă rezultate semnificative din punct de vedere statistic, acest fapt este suficient pentru a garanta calitatea și comparabilitatea datelor (de exemplu, mărimea populației și tendințele).

Concluzii și recomandări

81

Ca urmare a procesului de verificare a adecvării, Comisia intenționează să adopte în 2017 un plan de acțiune pentru a îmbunătăți punerea în aplicare a directivelor privind natura.

Recomandarea 1 – Punerea în aplicare în integralitate a directivelor privind natura

(a)Comisia consideră binevenită această recomandare adresată statelor membre.

(b)Comisia consideră binevenită această recomandare adresată statelor membre și ia act de faptul că este, de asemenea, esențial să se asigure că rețeaua Natura 2000 este finalizată, inclusiv în ceea ce privește componenta sa marină.

Comisia remarcă, de asemenea, că este esențial ca punerea în aplicare a măsurilor de conservare să fie monitorizată.

(c)Comisia acceptă recomandarea. Aceasta recunoaște existența barierelor lingvistice și intenționează să pună la dispoziție documente de orientare în toate limbile oficiale. Totuși, din cauza unor constrângeri legate de resursele financiare, acest lucru se poate realiza doar treptat: în funcție de subiectul acoperit, unele limbi au prioritate față de altele, ținând seama, de asemenea, de limbile cele mai vorbite în UE. Principalele documente de orientare sunt traduse în toate limbile oficiale de la data publicării lor. Toate sunt puse la dispoziția publicului pe site-ul web al Comisiei. Totodată, se bazează pe statele membre pentru a asigura diseminarea acestora în rândul grupurilor-țintă.

83

În ceea ce privește Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) și Fondul de coeziune (FC):

–alocările din FEDR și FC aferente rețelei Natura 2000, care au fost incluse în categoria de intervenție 51 Promovarea biodiversității și a protecției naturii (inclusiv Natura 2000) pentru perioada 2007-2013, sunt încadrate în două categorii diferite pentru perioada de programare 2014 2020, pentru a distinge mai bine finanțarea pentru Natura 2000 de alte forme de sprijin legate de biodiversitate;

–majoritatea statelor membre au alocat sprijin din FEDR pentru siturile Natura 2000 și în general pentru biodiversitate/măsuri de protecție a naturii;

–există date pentru fiecare stat membru privind sprijinul alocat din FEDR și FC pentru biodiversitate/protecția naturii, care include, de asemenea, sprijinul pentru siturile Natura 2000 (a se vedea, de asemenea, răspunsul la punctul 41).

În programele de dezvoltare rurală din perioada 2014-2020, au fost alocate aproape 44 de miliarde EUR (aproximativ 45 %) priorității 4, care include subprioritatea privind biodiversitatea și care aduce beneficii atât direct, cât și indirect, biodiversității, deși nu este posibil să se indice cu exactitate bugetul dedicat gestionării siturilor Natura 2000. Mai mult, peste 18 % din terenul agricol (în plus față de terenurile forestiere) face obiectul unor contracte de gestionare care sprijină biodiversitatea, chiar dacă nu este posibil să se indice cu exactitate suprafața prevăzută în contractul de gestionare în scopul punerii în aplicare a planurilor de gestionare a siturilor Natura 2000.

Recomandarea 2 - Finanțarea și contabilizarea costurilor aferente rețelei Natura 2000

(a)Comisia consideră binevenită această recomandare adresată statelor membre.

(b)Comisia consideră binevenită această recomandare adresată statelor membre.

(c)Comisia consideră binevenită această recomandare adresată statelor membre și ia act de faptul că este, de asemenea, esențial să se asigure o finanțare adecvată a rețelei Natura 2000, care să corespundă finanțării disponibile din partea UE.

(d)Comisia acceptă recomandarea. Totuși, acest lucru nu aduce atingere rezultatului discuțiilor viitoare privind următoarea perioadă de programare.

Recomandarea 3 - Măsurarea rezultatelor obținute de rețeaua Natura 2000

(a)Comisia consideră binevenită această recomandare adresată statelor membre.

(b)Comisia acceptă recomandarea.

Totuși, acest lucru nu aduce atingere rezultatului discuțiilor viitoare privind următoarea perioadă de programare. Comisia va avea în vedere îmbunătățirea indicatorilor existenți și posibilitatea de a stabili indicatori noi, acolo unde este cazul.

(c)Comisia consideră binevenită această recomandare adresată statelor membre.

QJ-AB-17-036-RO-E    ISSN 1977-5806

Rețeaua Natura 2000 reprezintă un element-cheie al strategiei UE în vederea stopării declinului biodiversității. Această rețea cuprinde mii de situri pe tot teritoriul UE care au fost desemnate să asigure protecția a diverse habitate naturale și specii. Auditul Curții a recunoscut rolul major pe care îl are rețeaua Natura 2000 în protejarea biodiversității, însă a constatat că este nevoie în continuare de progrese semnificative dacă se dorește ca obiectivele ambițioase ale UE în acest domeniu să fie îndeplinite. Rețeaua nu era suficient de bine gestionată de către statele membre, finanțarea din partea UE nu era mobilizată în mod corespunzător și s-a constatat o lipsă de informații exhaustive referitor la eficacitatea rețelei. Curtea formulează așadar o serie de recomandări menite să contribuie la implementarea în integralitate a rețelei, la clarificarea cadrului de finanțare și la măsurarea rezultatelor.